СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року                                    м. Харків                        Справа № 922/877/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя  Здоровко Л.М.
за участю секретаря судового засідання Фурсової А.М.,
за участю представників сторін:
від позивача – не з`явився
від відповідача-   не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Українські енергетичні машини”, м. Харків (вх.№1147 Х/2) 
на рішення Господарського суду Харківської області від 22.05.2023   у справі №922/877/23 (суддя Л.С.Лаврова, повний текст рішення складено 22.05.2023) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП”, м. Київ 
до Акціонерного товариства “Українські енергетичні машини”, м. Харків
про стягнення коштів,- 

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП” з позовом до Акціонерного товариства “Українські енергетичні машини” та просило   суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 257 938,22 грн, пеню в розмірі 162 346,68 грн, 3% річних у розмірі 16362,55 грн, інфляційні втрати в розмірі 97 318,67 грн, а також витрати зі сплати судового збору.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на невиконання відповідачем зобов`язань в частині повної оплати вартості отриманого природного газу за договором постачання природного газу № П-46/2016 від 24.05.2016. 
Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.05.2023 у справі №922/877/23 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства “Українські енергетичні машини” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП” заборгованість в розмірі 257 938,22 грн, пеню - 162 346,68 грн, 3% річних - 16 362,55 грн, інфляційні втрати   97 318,67 грн та 8 009,49 грн судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач свої зобов`язання в частині остаточного здійснення розрахунків за укладеним сторонами договором не виконав; в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем позивачу заборгованості у розмірі 257 938,22 грн. Також, перевіривши розрахунки позивача щодо заявлених до стягнення пені в розмірі 162 346,68 грн, 3% річних у розмірі 16 362,55 грн, інфляційні втрати в розмірі 97 318,67 грн,   суд дійшов висновку, що відповідні розрахунки є правильними, відповідають нормам чинного законодавства, не спростовані відповідачем, а тому є обґрунтованими. 
Акціонерне   товариство “Українські енергетичні машини” з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 22.05.2023   у справі №922/877/23 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП” відмовити. Судові витрати покласти на позивача. 
В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт посилається на наступне:
-  Акціонерне товариство “Українські енергетичні машини” не є належним відповідачем у справі; 
- позивачем не надано до матеріалів справи доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього. Також, не надано доказів того, що величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка та не надано доказів того, що Держстатом здійснено публікацію щодо цього не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, в офіційних періодичних виданнях;
- позивач неправильно нарахував відповідачу розмір інфляційних втрат, а суд першої інстанції їх не перевірив; 
- позивач не надав будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань за визначеними договорами;
- накладання надмірних сум штрафних санкцій, значно зменшує вартість підприємства, що в результаті приватизації завдасть збитків державі внаслідок недоотримання реальної вартості підприємства; крім того, ділова репутація також має вартісну оцінку та враховується як немайновий актив під час проведення приватизаційної процедури;
-суд першої інстанції не мав права нараховувати відповідачу інфляційні втрати, пеню та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у 2022, 2023 роках, оскільки для відповідача діяли форс-мажорні обставини у вигляді бойових дій в Україні та м. Харкові;
Також просив задовольнити клопотання про звільнення від стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Українські енергетичні машини” на   рішення   Господарського суду Харківської області від 22.05.2023 у справі №922/877/23. Розгляд справи призначено на  16.08.2023. Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 10 днів з дня вручення   ухвали.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає безпідставними доводи відповідача про те, що Акціонерне   товариство “Українські енергетичні машини”   не є належним відповідачем, оскільки вважає, що факт правонаступництва Акціонерного товариства “Українські енергетичні машини” стосовно Акціонерного товариства «Завод Електроважмаш» підтверджено ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.07.2022 та постановою Східного апеляційного господарського суду   від 17.11.2022 у справі №922/3979/21, які залишені без змін постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 16.03.2023. Обставини, щодо правонаступництва Акціонерного товариства “Українські енергетичні машини” стосовно Акціонерного товариства «Завод Електроважмаш» є преюдиційними в розумінні ст. 75 ГПК України та не підлягають доведенню в межах даної справи; позиція апелянта про недоведеність переходу майнових прав та обов`язків до відповідача суперечить обставинам справи та положенням законодавства.  
З приводу доводів апелянта про зменшення розміру процентів річних та інфляційних втрат наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних та річних в розумінні ст. 625 ЦК України не є санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу позивача. Правова позиція про можливість зменшення розміру процентів річних, яка   викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та на яку посилається апелянт, стосувалась можливості зменшення розміру процентної ставки, встановленої сторонами у договорі, отже, матеріально-правове регулювання у справах не є однаковим. Водночас, висновок про відсутність підстав для зменшення відсотків річних , які обраховані виходячи з розміру встановленого ст. 625 ЦК України, тобто 3% річних, викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №927/184/13-г (927/1074/20). До того ж, висновок Верховного Суду про можливість за певних умов зменшити розмір процентів річних не стосується такого способу захисту майнових прав як стягнення інфляційних втрат. 
Щодо підстав для зменшення пені в порядку ст. ст. 233 Господарського кодексу та ст. 551 Цивільного кодексу вважає, що зазначені відповідачем обставини, а саме, військова  агресія російської федерації та введення воєнного стану в Україні, ворожі обстріли тяжке майнове становище, відсутність бюджетного фінансування, дотацій не доводять того, що відповідач не бажав вчинення порушень зобов`язань за договором та що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту. В той же час, наказом Міністерства економіки України від 05.04.2023 №1900 ТОВ “ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП”  визнано критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Також зазначає, що позивач не перебуває в кращому стані ніж відповідач з огляду на війну; воєнний стан не означає, що відповідач не може здійснювати діяльність та набувати чи використовувати кошти, набуті у попередні періоди до введення воєнного стану; відповідачем не надано доказів, що всі працівники (чи їх частина), керівники та інші посадові особи тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку із воєнними діями або мобілізовані, а рухоме майно підприємства задіяно під час тих чи інших заходів, що перешкоджають суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час дії воєнного стану, унеможливлюють перерахування коштів, повне чи часткове зупинення функціонування банківської системи. Вважає, що невизнання відповідачем боргу взагалі не є добровільним усуненням порушення, незначністю прострочення як умови, що вирішується судом під час вирішення питання щодо зменшення пені. Відповідачем не надано доказів на підтвердження скрутного фінансового стану. Не наведено обставин, які б свідчили про винятковість випадку та обставин, що спростовують наявність вини у простроченні виконання грошового зобов`язання.
У зв`язку з цим позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.
В судове засідання 16.08.2023 представники сторін не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронних листів, а саме копії ухвали Східного апеляційного господарського суду від 17.07.2023, до електронних   кабінетів   АТ "Українські енергетичні машини" та ТОВ “ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП”.
Враховуючи, що участь представників сторін в судовому засіданні не визнавалась судом обов`язковою, правова позиція сторін з приводу оскаржуваного рішення викладена в апеляційній скарзі та відзиві на неї, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у цій справі без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції між ТОВ “ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП” (постачальник) та Державним підприємством “Завод Електроважмаш» (споживач) було укладено договір про постачання природного газу №П-46/2016 від 24.05.2016.
За умовами п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити споживачу у 2016 році природний газ (далі - газ) згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010,   затвердженого наказом Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики № 457 від 11.10.2010, код 06.20.1 - газ природний, скраплений, або в газоподібному стані, в обсягах і порядку, передбачених даним договором, а споживач зобов`язується прийняти газ та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строки, порядку та на умовах, передбачених договором.
Розділом 2 договору визначено, що постачальник передає споживачу газ в обсягах 2300, 000 тис.куб.м (п. 2.1 договору). 
Дані обсяги є плановими та можуть зменшуватись або збільшуватись (п. 2.1.1. договору).
За умовами п. 2.2.1. договору обсяг газу, що має бути поставлений постачальником підтверджується на підставі письмових оригінальних заявок споживача, які подаються не пізніше 20-го числа, що передує місяцю поставки. У разі відсутності письмової заявки, підтвердженим обсягом є плановий обсяг, визначений у п. 2.1 цього Договору.
У випадку неподання споживачем письмової оригінальної заявки у строк, встановлений п. 2.3. договору, обсяг газу, що поставлений постачальником, підтверджується щомісячними актами приймання-передачі газу, оформленими згідно з розділом 3 даного договору, та підлягає оплаті споживачем в порядку, встановленому договором.    
Відповідно до п. 4.1 договору ціна газу на момент укладення договору становить 6 348 грн за 1000,00 куб.м., крім того ПДВ 1 269 грн, а всього 7 617,60 грн Ціна, зазначена в п. 4.1 Договору, може змінюватися протягом дії Договору. Зміна ціни узгоджується Сторонами шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору (п. 4.2 Договору).
Відповідно до підпункту 3.8.1 договору споживач зобов`язується прийняти та оплатити газ у відповідності до умов даного договору. Приймання-передача газу, поставленого постачальником та прийнятого споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних Актів приймання-передачі, які є невід`ємними частинами цього Договору, і які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 Договору).
Порядок та умови проведення розрахунків за договором врегульовані розділом 5 Договору.
За умовами п. 5.1.1 договору споживач зобов`язаний сплатити вартість місячного обсягу газу на рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку та підписаного сторонами Акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) протягом 5 (п`яти) робочих днів місяця, наступного за звітним (місяцем поставки).
Прострочення споживачем оплати є підставою для постачальника припинити поставку газу (п. 5.2.1. договору).
Розділом 6 договору сторони визначили умови відповідальності сторін.
Зокрема, у п. 6.2.1. договору встановлено, що споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується від суми простроченого платежу за кожен день протягом всього періоду прострочення і не обмежується 6-місячним строком згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.
Відповідно до п. 9.1 договір набирає чинності з дати його підписання та діє в частині поставок газу до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання. Якщо жодна із сторін протягом 30 днів до закінчення терміну дії даного Договору не сповістить іншу сторону в письмовому вигляду про його розірвання, термін дії Договору буде автоматично продовжуватися на кожен наступний рік. 
30.08.2021 між Акціонерним товариством «Завод «Електроважмаш» та ТОВ “ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП” укладено угоду про заміну сторони правонаступником до Договору від 20.08.2021.
Вказаною угодою сторони визначили, що у зв`язку із   реорганізацією Державного   підприємства “Електроважмаш” в   Акціонерне товариство «Завод «Електроважмаш» сторони домовились, що усі права та обов`язки замовника за договором №П-46/2016 від 24.05.2016 перейшли до АТ «Завод «Електроважмаш»   з 27.08.2021.
З моменту набрання чинності цієї угоди зобов`язання сторін, що виникли з договору продовжують виконуватись у тому ж порядку, як вони мали би виконуватись, якщо реорганізація замовника не відбулася або не відбувалася (п. 2 угоди).
30.11.2021 між ТОВ “ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП” та Акціонерним товариством «Завод «Електроважмаш» підписано акт приймання- передачі природного газу №00000031844, яким сторони підтвердили, що відповідно до договору №П-46/2016 від 24.05.2016 ТОВ “ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП” передає, а Акціонерне товариство «Завод «Електроважмаш» приймає природний газ за листопад   2021 року на суму 1 957 938,22 грн.
17.12.2021 сторонами підписано додаткову угоду №52 від 17.12.2021, якою встановлено, що у зв`язку із затвердженням та підписанням 01.12.2021 передавального акту між Акціонерним товариством «Завод «Електроважмаш» та Акціонерним товариством «Українські енергетичні машини» сторони домовились, що усі права та обов`язки за договором №П-46/2016 від 24.05.2016 перейшли до АТ «Укренергомашини» 01.12.2021.
За умовами п. 2 додаткової угоди, з моменту набрання чинності цією додатковою   угодою зобов`язання сторін , що виникли з договору продовжують виконуватись у порядку, встановленому ним.
Угода вважається укладеною і набирає чинності з моменту її підписання сторонами та є невід`ємною частиною договору (п. 3 додаткової угоди).
Звертаючись до суду позивач зазначав, що на виконання умов договору №П-46/2016 від 24.05.2016 відповідачем здійснено часткову оплату поставленого природного газу. Зокрема, 21.12.2021 відповідачем сплачено 300 000,00 грн, 06.01.2022 відповідачем сплачено 200 000,00 грн, 13.01.2022 відповідачем сплачено 200 000,00 грн, 20.01.2022 відповідачем сплачено 200 000,00 грн, 27.01.2022 відповідачем сплачено 200 000,00 грн, 03.02.2022 відповідачем сплачено 200 000.00 грн, 10.02.2022 відповідачем сплачено 200 000.00 грн, 17.02.2022 відповідачем сплачено 200 000,00 грн. На підтвердження часткової сплати коштів,   позивачем до позовної заяви надано довідку АБ «Укргазбанк» №5-70/2226/2022 від 18.10.2022 про надходження коштів від АТ «Укренергомашини».    
Як зазначав позивач, станом на день звернення до суду з позовом, розмір заборгованості Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» за договором про постачання природного газу № П-46/2016 від 24.05.20160 становить 257  938,22 грн. 
Вважаючи свої права порушеними, позивач просив суд   стягнути з відповідача основний борг у розмірі 257 938,22 грн, а також фінансові санкції за порушення дисципліни розрахунків у вигляді пені в розмірі 162 346,68 грн, 3% річних у розмірі 16 362,55 грн, інфляційні втрати в розмірі 97 318,67 грн. 
Рішення суду першої інстанції, яким позовні вимоги задоволені є предметом апеляційного оскарження.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1   ст. 628 вказаного Кодексу   зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1   ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
За умовами п. 5.1.1. договору №П-46/2016 від 24.05.2016 споживач зобов`язаний сплатити вартість місячного обсягу газу на рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку та підписаного сторонами   акту приймання-передачі газу протягом 5 (п`яти) робочих днів місяця, наступного за звітним (місяцем поставки). 
З наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі природного газу №00000031844 від 30.11.2021   вбачається, що відповідно до договору №П-46/2016 від 24.05.2016 ТОВ “ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП” передав, а Акціонерне товариство «Завод «Електроважмаш» прийняв   природний газ за листопад   2021 року на суму 1 957 938,22 грн. Вказаний акт підписано та скріплено печатками сторін   30.11.2021, отже, виходячи з умов п. 5.1.1. договору відповідач мав здійснити оплату заборгованості за договором не пізніше 07.12.2021 року.
Відповідачем доказів сплати остаточної заборгованості за отриманий в межах договору №П-46/2016 від 24.05.2016 природний газ до матеріалів справи не надано. 
У зв`язку з цим, приймаючи до уваги умови договору, а також приписи законодавства, що регулюють з зобов`язальні правовідносини виконання господарських зобов`язань, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 257 938,22 грн. 
З матеріалів справи також вбачається, що судом першої інстанції було задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у  розмірі 162 346,68 грн.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.
Згідно з п.п. 6, 7 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.
Відповідно до п.п. 3, 4, 6 ст. 232 ГК України, вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією.
Відсотки за неправомірне користування чужими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк.
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до  п. 6.2.1. договору споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується від суми простроченого платежу за кожен день протягом всього періоду прострочення і не обмежується 6-місячним строком згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, колегія суддів дійшла висновку про його обґрунтованість, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позову в цій частині.
З матеріалів справи також вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 16 362,55 грн та інфляційні втрати в розмірі 97 318,67 грн згідно з поданими розрахунками.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3 % річних, суд апеляційної інстанції вважає, що останній здійснений обґрунтовано та арифметично вірний, з огляду на що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних в сумі 16 362,55 грн підлягають задоволенню.
Також судом апеляційної інстанції здійснено перерахунок інфляційних нарахувань позивача, за результатами якого суд приходить до висновку, що поданий позивачем розрахунок є арифметично та методологічно вірним, загальна сума інфляційних втрат становить 97 318,67 грн. У зв`язку з чим позов в даній частині підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову та вважає, що під час розгляду справи судом не  враховано, що Акціонерне   товариство “Українські енергетичні машини” не є належним відповідачем у справі. Зазначає, що предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ТОВ «ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП» до АТ «Українські енергетичні машини» про стягнення боргу за договором постачання природного газу, що укладений між позивачем та покупцем - Акціонерним товариством «Завод «Електроважмаш» (правонаступник Державного підприємства «Завод Електроважмаш»). Тому, споживав   послугу   з   отримання   природного   газу   виключно АТ «Завод   «Електроважмаш», а не відповідач   – Акціонерне   товариство   «Українські   енергетичні   машини».
Скаржник зазначає, що звертаючись з позовом саме до АТ  «Українські    енергетичні    машини» позивач обґрунтовує його тим, що АТ «Завод «Електроважмаш» припинено  шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини». Проте,  при  дослідженні офіційних  даних  з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та  громадських формувань вбачається, що 26.08.2021 до    ЄДРПОУ внесено    запис про    державну    реєстрацію    юридичної особи,    яка    утворена    в    результаті    перетворення -  Акціонерне товариство «Завод Електроважмаш»,    яке є правонаступником Державного підприємства «Завод Електроважмаш». Апелянт також повідомляє, що з 17.09.2021  на підставі   рішення    засновників юридичної    особи    або уповноваженого  ним  органу    до   Реєстру  також    було    внесено запис    про    державну реєстрацію    щодо    припинення    юридичної    особи    АТ    «Завод  «Електроважмаш» в результаті її реорганізації, із  строком    пред`явлення    кредиторських вимог    до 17.11.2021. 
Посилаючись на норми ч. 4 ст. 91, ч. 1 , ч. 5 ст. 104, ст. 105, ст. 106, ст. 107  ЦК України, апелянт зазначає, що на даний час дані  щодо припинення юридичної особи АТ «Завод Електроважмаш»    та    відповідно про її правонаступників  в реєстрі відсутні. Також відсутні відомості у реєстрі відносно того, що АТ «Українські енергетичнімашини»  є  правонаступником АТ «Завод    Електроважмаш».
Як зазначає скаржник   на    час    подання    позову  до  суду та  на даний час, відомості відносно того, що АТ «Завод  Електроважмаш» припинено, а  АТ  «Українські енергетичні машини» є правонаступником останнього, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні. Належних доказів щодо припинення АТ «Завод  Електроважмаш», його правонаступників, передаточного акту, тощо позивачем до суду не надано. На думку скаржника, замовник (покупець) за спірним договором - АТ "Завод Електроважмаш" є діючою юридичною особою та може виступати відповідачем у господарській    справі    та    відповідати по своїм зобов`язанням; АТ "Українські енергетичні    машини" не є правонаступником покупця за    договором купівлі-продажу    електричної    енергії - АТ «Завод    Електроважмаш», отже права позивача ним не порушені.
Заявлені до неналежного відповідача позовні вимоги, на думку скаржника, мають  наслідком відмову у позові. На підтвердження своєї позиції посилається на рішення Господарського суду Харківської області від 15.08.2022 у справі №922/366/22; ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.03.2023 у справі №922/4300/20 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.01.2023 у справі №922/3953/20.
З приводу наведених доводів колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, договір №П-46/2016 було укладено 24.05.2016 з Державним підприємством «Завод «Електроважмаш» (споживач) та в подальшому, 30.08.2021 між Акціонерним товариством «Завод «Електроважмаш»  та ТОВ “ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП” укладено угоду про заміну сторони правонаступником до Договору від 20.08.2021. 
Вказаною угодою сторони визначили, що у зв`язку із   реорганізацією Державного   підприємства “Електроважмаш” в   Акціонерне товариство «Завод «Електроважмаш» сторони домовились, що усі права та обов`язки замовника за договором №П-46/2016 від 24.05.2016 перейшли до АТ «Завод «Електроважмаш»   з 27.08.2021.
З моменту набрання чинності цієї угоди зобов`язання сторін, що виникли з договору продовжують виконуватись у тому ж порядку, як вони мали би виконуватись, якщо реорганізація замовника не відбулася або не відбувалася (п. 2 угоди).
Також,  17.12.2021 сторонами підписано додаткову угоду №52 від 17.12.2021, якою встановлено, що у зв`язку із затвердженням та підписанням 01.12.2021 передавального акту між Акціонерним товариством «Завод «Електроважмаш» та Акціонерним товариством «Українські енергетичні машини» сторони домовились, що усі права та обов`язки за договором №П-46/2016 від 24.05.2016 перейшли до АТ «Укренергомашини» 01.12.2021.
Обставини підписання 01.12.2021 передавального акту між Акціонерним товариством «Завод «Електроважмаш» та Акціонерним товариством «Українські енергетичні машини» відповідачем в межах даної справи не заперечуються.  
Звертаючись до суду позивач посилався на додаткову угоду №52 від 17.12.2021 та зазначав, що у зв`язку із затвердженням та підписанням 01.12.2021 передавального акту всі права та обов`язки замовника за договором передані до Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини». У зв`язку з цим, позовні вимоги заявлено саме до Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини», як правонаступника замовника.
Досліджуючи наведені апелянтом доводи, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, визначаючи відповідачем у даній справі АТ «Українські енергетичні машини» позивач посилається на додаткову угоду №52 від 17.12.2021, в якій сторони дійшли згоди, що у зв`язку із затвердженням та підписанням 01.12.2021 передавального акту між Акціонерним товариством «Завод «Електроважмаш» та Акціонерним товариством «Українські енергетичні машини» усі права та обов`язки за договором №П-46/2016 від 24.05.2016 перейшли до АТ «Укренергомашини» з 01.12.2021. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 за №1005-р "Про погодження реорганізації Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" шляхом приєднання до Акціонерного товариства "Турбоатом", було погоджено пропозицію Фонду державного майна щодо реорганізації Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" (код згідно з ЄДРПОУ 00213121) після завершення перетворення Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" у процесі приватизації шляхом приєднання до Акціонерного товариства "Турбоатом" (код згідно з ЄДРПОУ 05762269).
З Протоколу спільних позачергових зборів АТ "Електроважмаш" та АТ "Українські енергетичні машини" від 23.12.2021, що є у вільному доступі на сайті останнього Режим доступу: https://ukrenergymachines.com/investors/229/230/8193, а також Статуту АТ "Українські енергетичні машини" (Режим доступу:https://ukrenergymachines.com/content/documents/36/3519/files/%D0%A1%D1%82%D0%B0%D1%82%D1%83%D1%82.PDF) вбачається, що Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" внаслідок приєднання останнього до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 № 1005-р "Про погодження реорганізації акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" шляхом приєднання до акціонерного товариства "Турбоатом". 
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.
Згідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Статтею 106 ЦК України передбачено, що злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади. Законом може бути передбачено одержання згоди відповідних органів державної влади на припинення юридичної особи шляхом злиття або приєднання.
Порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення регламентовано ст. 107 ЦК України, за приписами якої кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом. Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до Єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.
Отже, законодавець визначив дві форми припинення юридичної особи - в результаті реорганізації або в результаті ліквідації, а також визначив наслідки припинення юридичної особи в результаті реорганізації, які, на відміну від припинення юридичної особи в результаті ліквідації, полягають, зокрема у переході майна, прав і обов`язків до правонаступників. Таким чином, у разі реорганізації юридичної особи шляхом її приєднання факт настання правонаступництва безпосередньо пов`язаний з моментом передання прав та обов`язків від правопопередника до правонаступника.
У разі реорганізації юридичної особи шляхом приєднання складається передавальний акт, який має містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов`язань юридичної особи, що припиняється.
У вирішенні питань, пов`язаних з таким правонаступництвом, судам необхідно здійснювати аналіз доказів переходу відповідних прав і обов`язків (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2020 у справі № 910/4656/14).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.09.2020 у справі № 296/443/16-ц дійшов висновку про те, що у ст.ст. 104 ЦК та 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесення запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий.
У ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що у разі приєднання юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті приєднання, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються.
За змістом п. 1.4. Статуту Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" внаслідок приєднання останнього до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 №1005-р "Про погодження реорганізації акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" шляхом приєднання до акціонерного товариства "Турбоатом".
Що стосується доводів апелянта, що станом на даний час дані щодо припинення юридичної особи АТ "Завод "Електроважмаш" та відповідно про її правонаступника в реєстрі відсутні; на даний час АТ "Завод "Електроважмаш"  перебуває "в стані припинення",  проте, запис про його припинення до вказаного реєстру не внесено, судова колегія зазначає таке.
При відповідній реорганізації не має значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків, адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.01.2022 у справі №922/347/21.
Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий. Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17.
При цьому, чинне законодавство не містить загальної норми щодо моменту виникнення універсального правонаступництва юридичної особи, внаслідок приєднання.
Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а всієї їх сукупності. Тобто, при універсальному правонаступництві до правонаступника чи правонаступників переходить усе майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать (незалежно від їх виявлення на момент правонаступництва), на підставі передавального акта. Наведені обставини передують внесенню запису до Реєстру про припинення юридичної особи, яка припиняється в результаті реорганізації.
За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17, якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до можливостей порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до юридичної особи, яка отримає все майно правопопередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями. При цьому Велика Палати Верховного Суду в зазначеній постанові визнала помилковим висновок попередніх судових інстанцій про те, що правонаступництво не відбулося за відсутності в Реєстрі запису про припинення юридичної особи, яка реорганізовувалася.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у спірних правовідносинах державним органом - Кабінетом Міністрів України погоджено проведення процедури реорганізації АТ "Завод Електроважмаш" шляхом приєднання до АТ "Українські енергетичні машини".
Водночас відповідно до положень Цивільного кодексу України, Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", саме на ліквідаційну комісію покладено повноваження щодо подання державному реєстратору відомостей про припинення юридичної особи.
Зазначене не залежить від волевиявлення стягувача, та не може бути наслідком його активних дій, спрямованих на виконання судового рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №264/5957/17 зроблено висновок, що "у випадках заміни сторони у зобов`язанні такі відомості не підтверджують правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи, яку замінили. Іншими словами, інформація, відображена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо правонаступника юридичної особи (відомості, передбачені у п.п. 29 і 30 ч. 2, п.п. 14 і 15 ч. 3 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань"), не охоплює всіх випадків правонаступництва прав і обов`язків юридичної особи, зокрема у випадку заміни сторони у зобов`язанні, що відбулася до припинення юридичної особи шляхом її реорганізації чи ліквідації".
З урахуванням системного аналізу положень ст.ст. 104, 107 ЦК України, та взявши до уваги не визначений момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється у зв`язку з реорганізацією, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що такий момент сам по собі не може пов`язуватися з внесенням запису до державного реєстру про припинення реорганізованої юридичної особи. Зазначене кореспондується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 14.09.2020 у справі №296/443/16-ц, від 04.11.2020 у справі №922/817/18.
Враховуючи викладене колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє посилання апелянта на те, що моментом переходу прав та обов`язків до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Із змісту протоколу позачергових загальних зборів АТ "Українські енергетичні машини" (попередня назва - АТ "Турбоатом") №31/2021 від 01.12.2021 (доступ https://www.spfu.gov.ua/userfiles/files/protokol31.pdf), вбачається, що було прийнято рішення, зокрема, про затвердження Передавального акту балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів від АТ "Завод "Електроважмаш" до АТ "Українські енергетичні машини".
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у спірних правовідносинах правонаступництво щодо майна, усіх залишків, прав та обов`язків, Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" перейшло правонаступнику - Акціонерному товариству "Українські енергетичні машини" з моменту затвердження даного Передавального акту, а саме, з 01.12.2021. Саме затвердження та підписання передавального акту  01.12.2021 також стало підставою для укладення сторонами додаткової угоди №52 від 17.12.2021, що не заперечується сторонами. 
Крім того, питання щодо переходу  прав та обов`язків, Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" правонаступнику - Акціонерному товариству "Українські енергетичні машини" з моменту затвердження Передавального акту, а саме - з 01.12.2021, неодноразово був предметом розгляду судами та підтверджено судовою практикою, в тому числі і під час розгляду справи №922/4300/20, на яку посилається апелянт. У вказаній постанові суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правонаступництво щодо майна, усіх залишків, прав та обов`язків, Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" перейшло правонаступнику - Акціонерному товариству "Українські енергетичні машини" з моменту затвердження даного Передавального акту, а саме - з 01.12.2021.
Також суд апеляційної інстанції враховує, що 16.03.2023 Верховним Судом прийнято постанову у справі №922/3979/21, якою залишено без задоволення касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", а ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.07.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2022 у справі №922/3979/21 без змін. 
Зокрема, Верховним Судом у вказаній постанові було досліджено обставини виникнення спірних правовідносин щодо правонаступництва Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" стосовно Акціонерного товариства «Завод Електроважмаш» та викладено з цього приводу правову позицію щодо строку та підстав  переходу прав та обов`язків до правонаступника. Суд касаційної інстанції погодився із висновками судів першої та апеляційної інстанції та підтвердив, що правонаступництво щодо майна, усіх залишків, прав та обов`язків АТ "Завод "Електроважмаш" з 01.12.2021 перейшло правонаступнику – АТ "Українські енергетичні машини", тобто з моменту затвердження Передавального акту. 
Як було зазначено вище, 17.12.2021 між сторонами підписано додаткову угоду №52 від 17.12.2021, якою встановлено, що у зв`язку із затвердженням та підписанням 01.12.2021 передавального акту між Акціонерним товариством «Завод «Електроважмаш» та Акціонерним товариством «Українські енергетичні машини» сторони домовились, що усі права та обов`язки за договором №П-46/2016 від 24.05.2016 перейшли до АТ «Укренергомашини» 01.12.2021. Крім того, 30.11.2021 між сторонами підписано акт приймання-передачі природного газу №00000031844. Виходячи з умов з умов п. 5.1.1. договору відповідач мав здійснити оплату заборгованості за договором не пізніше 07.12.2021 року. Таким чином, враховуючи, що до відповідача, як правонаступника АТ "Завод "Електроважмаш" з 01.12.2021перейшли усі права та обов`язки за договором №П-46/2016 від 24.05.2016, до апелянта також перейшов майновий обов`язок оплати заборгованості у зобов`язальних правовідносинах з позивачем за договором №П-46/2016 від 24.05.2016. 
Стосовно доводів апеляційної скарги про неправильне нарахування позивачем інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.
Так, стосовно заявленої суми інфляційних нарахувань слід зазначити, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Такий спосіб розрахунку інфляційних втрат у порядку статті 625 ЦК України не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при відповідному розрахунку.
Вказана правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.
Судом апеляційної інстанції здійснено перерахунок інфляційних нарахувань позивача, з урахуванням вищевказаної правової позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду складі Верховного Суду, за результатами якого суд приходить до висновку, що поданий позивачем розрахунок є арифметично та методологічно вірним та загальна сума інфляційних втрат становить 97 318,67 грн. 
Щодо посилань апелянта на те, що позивачем не надано доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього; доказів того, що величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка та не надано доказів того, що Держстатом здійснено публікацію щодо цього не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, в офіційних періодичних виданнях, колегія суддів зазначає наступне. 
Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 “Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення”) (п. 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 , від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 22.09.2020 у справі №918/631/19.
Оскільки погашення боргу не відбувалося, позивач навів розрахунок, згідно з яким залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць розрахункового періоду перемножений послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та поділений на 100 %. Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, віднято основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду ( п.89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 викладений правовий висновок про те, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 №265.
Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 1078).
При цьому статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику – “дефляція”, то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.
Cудова колегія відхиляє доводи апелянта, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього, оскільки індекс інфляції є загальнодоступною інформацією, і позивачу при зверненні з позовною заявою, у разі заявлення вимог про стягнення інфляційних, достатньо здійснити відповідний розрахунок інфляційних у позові. Жодна законодавча норма не містить вимог щодо зобов`язань позивача надавати докази здійснення розрахунку індексу інфляції Держстатом та публікації Держстату величини індексу інфляції в офіційних періодичних виданнях.
Безпідставними є доводи апелянта, що позивачем не надано доказів того, що величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка та не надано доказів того, що Держстатом здійснено публікацію щодо цього не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, в офіційних періодичних виданнях, оскільки  зазначене не має жодного значення при нарахуванні кредитором інфляційних у господарських правовідносинах.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи апелянта, що визначена позивачем сума індексу інфляції в розмірі 97 318,67 грн не має обґрунтування.
В апеляційній скарзі апелянт також посилається на наявність підстав для зменшення пені та 3% річних в порядку ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.  Також, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду   від 18.03.2020 у справі №902/417/18 просить суд апеляційної інстанції задовольнити клопотання та звільнити відповідача від стягнення інфляційних втрат, пені та 3% річних.
Зокрема, в обґрунтування доводів апеляційної скарги в цій частині просить суд звернути увагу на неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань. Також  зазначає, що АТ «Українські енергетичні машини» належить до числа найбільших підприємств світу з проектування та виробництва  турбін та генераторів для АЕС, ТЕС, ГЕС та ГАЕС; гідро затворів та насосних станцій для ГЕС та ГАЕС; електродвигунів та електричних машин для залізничного та міського електротранспорту; іншого енергетичного та електричного обладнання.
Повідомляє, що відповідач не отримує ні бюджетного фінансування,  ні будь яких дотацій; у зв`язку із тяжкою економічною ситуацією, яка склалася не тільки у галузі важкого машинобудування, але й у всій державі, підприємством було запроваджено низку операційних заходів, основною метою яких є збереження робочих місць, додержання соціальних гарантій працівників та своєчасного наповнення бюджету Держави.
Також посилається на те, що розпорядженням Кабінету Міністрів України № 36-р від 16.01.2019 затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності. 26.08.2021  розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1005-р доповнено перелік об`єктів великої приватизації державної власності додатковою позицією: « 05762269 Акціонерне товариство «Турбоатом» 75, 22407664». 27.08.2021 відповідно до рішення позачергових загальних зборів, Акціонерне товариство «Турбоатом» перейменовано у Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини», у зв`язку з чим, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1228-р від 06.10.2021 в перелік об`єктів приватизації внесені відповідні зміни щодо назви Товариства. Отже, накладення стягнення надмірних сум штрафних санкцій, на думку скаржника, значно зменшує вартість підприємства, що в результаті приватизації завдасть збитків державі в наслідок недоотримання реальної вартості підприємства. Вважає, що кожного разу,  коли стягуються надмірні штрафні санкції, це впливає на ділову репутацію боржника, що зумовить погіршення економічного стану боржника під час проведення процедури приватизації державного майна і призведе до економічних наслідків у вигляді упущеної вигоди для Держави України. 
Також зазначає, що 28.02.2022  Торгово-промислова  палата  України  засвідчила,  що військова  агресія  російської  федерації  проти  України  та  введення  воєнного  стану  в Україні  є  форс-мажорними  обставинами  (обставинами  непереборної  сили)  та  з  24.02.2022  до  їх  офіційного  закінчення,  є  надзвичайними,  невідворотними  та об`єктивними  обставинами  для  суб`єктів  господарської  діяльності  та/або  фізичних осіб  по  договору,  окремим  податковим  та/чи  іншим  зобов`язанням/обов`язком, виконання  яких/-го  настало  згідно  з  умовами  договору,  контракту,  угоди, законодавчих  чи  інших  нормативних  актів  і  виконання  відповідно  яких/-го  стало неможливим  у  встановлений  термін  внаслідок  настання  таких  форс-мажорних обставин  (обставин  непереборної  сили). Крім  того, зазначає, що  виникнення  форс-мажорних  обставин  у  відповідача  також підтверджується  Сертифікатом  Харківської  Торгово-промислової  палати  за  вих.  № 114/63.01-6  від  30.09.2022  про  підтвердження  виникнення  обставин  непереборної сили  у  АТ  «Українські  енергетичні  машини». 
Повідомляє суду, що АТ «Українські  енергетичні  машини», перебуваючи до 27.12.2022          в          районі          проведення          воєнних (бойових) дій, неодноразово піддавався  ворожим  обстрілам; через  об`єктивні,  незалежні  від  підприємства причинами,  фактично  зупинило господарську  діяльність. Зокрема,  в  провадженні  слідчого  відділу  Управління  Служби  безпеки  України  в Харківській  області  знаходяться  досудові  провадження: №22022220000000817  від  22.04.2022  (правова  кваліфікація  кримінального правопорушення  –  ч.  1  ст.  438  КК  України);  № 22022220000001240  від  12.05.2022  (правова  кваліфікація  кримінального правопорушення  –  ч.  1  ст.  438  КК  України);  № 4200222217500000247  від  27.07.2022  ((правова  кваліфікація  кримінального правопорушення  –  ч.  3  ст.  110  КК  України); №120022221190000725  від  28.07.2022  ((правова  кваліфікація  кримінального правопорушення  –  ч.  1  ст.  438  КК  України); №220022220000002603 від 08.08.2022 ((правова  кваліфікація  кримінального правопорушення  –  ч.  3  ст.  110  КК  України);  № 220022220000000687  від  15.04.2022  ((правова  кваліфікація  кримінального правопорушення  –  ч.  2  ст.  438  КК  України),  які  порушені  за  фактом  обстрілів  із  невстановленого  виду  озброєння  та  снарядами невстановленого  калібру  по  території  та  будівлям,  що  розташовані  в  місті  Харкові,  в тому  числі  по  будівлям  та  території  АТ «Українські  енергетичні машини»  (яке  також  є  правонаступником  АТ  «Завод  «Електроважмаш»). 
Посилаючись на вказані обставини, апелянт зазначає, що внаслідок цього, відповідачу  нанесені  численні  конструктивні  пошкодження та завдано майнову  шкоду. Більшість  замовників  продукції    виробництва  своєчасно  не розраховувалися  за  її  виготовлення  та  отримання,  а  після  початку  військової  агресії ці  надходження  зменшилися  в  рази, що, як зазначає апелянт, позбавило  відповідача  можливості  своєчасно  виконати  фінансові зобов`язання  перед  позивачем.
 За таких підстав скаржник вважає, що суд першої інстанції не мав права нараховувати  відповідачу  інфляційні втрати,  пеню  та  три  відсотка  річних  за прострочення  виконання  грошового  зобов`язання  в  2022  та  2023  роках, оскільки  для  відповідача  діяли  форс-мажорні обставини  у  вигляді бойових  дій  в  Україні  та  місті  Харкові  та  області  безпосередньо. Однак,  Господарський  суд  Харківської  області  в  своєму  рішенні  цього  не  врахував.    
Крім того, в обґрунтування клопотання про зменшення розміру  фінансових санкцій апелянт посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду   від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та зазначає, що згідно наведених у вказаній постанові висновків, суд   з урахуванням   конкретних   обставин   справи,   які   мають   юридичне   значення, може   зменшити   загальний   розмір відсотків   річних,   як   відповідальності   за   час   прострочення   грошового зобов`язання   та   відмовити   у   їх   стягненні.
Як зазначає скаржник, у сукупності, періодичне блокування господарської діяльності підприємства, шляхом накладання арештів на всі рахунки відповідача   (апелянт зазначає про надання копії   документів,   що підтверджують арешти, але не надає такий доказ), кризовий стан в галузі машинобудування та погіршення епідеміологічного стану   в   країні   сприяло   виникненню   ситуації,   коли   стратегічне підприємство змушено   здійснювати часткові виплати не тільки контрагентам, але і працівникам стосовно   виплати   заробітної   плати,   платежів   до   бюджету   та комунальних платежів. Враховуючи,   що   доказів,   які   б   підтверджували ймовірність   завдання   чи наявність реальних   збитків   у позивача через неналежне виконання   договірних зобов`язань матеріали   справи   не   містять, а також той   факт, що чинним законодавством не врегульований   розмір   (відсоткове співвідношення) можливого  зменшення штрафних санкцій, скаржник вважає, що таке питання вирішується   господарським   судом   згідно   зі   статтею   86   ГПК України,   тобто   за   своїм   внутрішнім   переконанням,   що   ґрунтується на всебічному, повному,   об`єктивному   та   безпосередньому   дослідженні наявних у справі   доказів. 
На підставі вищевикладеного, просить суд апеляційної інстанції задовольнити клопотання  відповідача   та   звільнити   його   від   стягнення інфляційних   витрат,   пені   та   3   %   річних, оскільки вважає, що таке   зменшення розміру штрафних санкцій врахує оптимальний баланс інтересів   сторін   у спорі та є таким, що   запобігатиме   настанню   негативних   наслідків для   всіх   сторін   по   справі.
З приводу наведених доводів колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до статті 233 ГК України якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.
Реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами статті 86 ГПК України, тобто судами повинні досліджуватися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.
Застосоване у статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суд користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
У постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц міститься висновок, що тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Неустойка не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Зазначені норми законодавства ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.
Зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 01.08.2019 р. у справі № 922/2932/18, від 08.10.2019 р. у справі № 922/2930/18, від 08.10.2019 р. у справі № 923/142/19, від 09.10.2019 р. у справі №904/4083/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 № 902/417/18 (провадження №12-79гс19) дійшла висновку, що, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Разом з тим, колегія суддів апеляційного господарського суду наголошує, що зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19).
При цьому, судова колегія зазначає, що в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.
При застосуванні норм статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України поняття “значно” та “надмірно” є оціночними і мають конкретизуватися у кожному конкретному випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.
Окрім того, вказані норми не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду і визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.
Судова колегія вважає, що апелянт, посилаючись на те, що накладення штрафних санкцій зменшує вартість підприємства та негативно впливає на ділову репутацію боржника, не надав належних і допустимих доказів, які підтверджують обставини, що мають істотне значення для їх зменшення; не надав доказів винятковості обставин, які призвели до порушення ним зобов`язання, невідповідності розміру нарахованих пені, 3% річних наслідкам порушення та інших обставин, з якими законодавець пов`язує право суду на зменшення штрафних санкцій.
Також скаржником не надано до матеріалів справи жодних доказів, що підтверджували б доводи відповідача щодо фактичного зупинення діяльності товариства та доказів наявності кримінального провадження, на які посилається в апеляційній скарзі,  накладання арештів на всі рахунки відповідача. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що двічі, ухвалами від 13.03.2023 та від 24.03.2023 Господарським судом Харківської області відповідачу було запропоновано надати відзив на позов в порядку вимог ст. 165 ГПК України.  Втім, відповідач таким правом не скористався. Не зважаючи на отримання вказаних ухвал суду, не висловив своїх заперечень проти заявлених позовних вимог та не надав на їх спростування жодних доказів. 
В той же час, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що позивач, як господарюючий суб`єкт також вимушений здійснювати свою господарську діяльність в умовах воєнного стану. Неподання позивачем доказів понесених збитків внаслідок невиконання відповідачем договору, не позбавляє позивача сподіватись на належне виконання контрагентом своїх господарських зобов`язань, що сприятиме здійсненню позивачем господарської діяльності в умовах воєнного стану. 
Колегія суддів також констатує, що настання форс-мажору не є підставою для зміни умов договору та звільнення від виконання зобов`язання. Навіть, якщо під час війни сторона не може своєчасно виконати свої зобов`язання за договором - це не є підставою для звільнення від сплати штрафних санкцій.
Посилаючись на форс-мажор як на підставу для звільнення від відповідальності, відповідач мав довести, як саме проявився форс-мажор під час виконання зобов`язань сторін.  Одного лише посилання на наявність форс-мажору (а зокрема на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 про визнання форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України) недостатньо.
Відтак, колегія суду констатує, що не є достатнім формальне посилання на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 про визнання форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, оскільки суд має досліджувати докази в сукупності.
Відповідна правова позиція наведена і в постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року по справі №922/854/21.
У п. 7.1. договору № П-46/2016 від 24.05.2016 сторони дійшли згоди, що при настанні неможливості повного або часткового виконання будь-якою із сторін зобов`язань по цьому договору, як-то: пожежа, повінь, землетрус та інші стихійні лиха, аварія на газопроводі, війна та військові дії, тощо, що роблять неможливим виконання зобов`язань за договором, чи інших, що не залежать від сторін обставин, жодна зі сторін не несе відповідальності . дані обставини повинні бути підтверджені ТПП України чи іншим компетентним органом.
У п. 7.2. договору сторони також визначили, що при настанні форс-мажорних обставин, термін їхньої дії та припинення, сторона, для якої вони наступили, сповіщає іншу сторону протягом трьох днів з моменту настання таких обставин. неповідомлення або невчасне повідомлення про настання форс-мажорних обставин позбавляє сторону права посилатись на такі обставини. 
Отже, сторонами визначено умови повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин та наслідки такого неповідомлення. 
Проте, матеріали справи не містять доказів надіслання відповідачем на адресу позивача повідомлень про форс-мажорні обставини.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на Сертифікат Харківської торгово-промислової палати від 30.09.2022 №114/63.01-6 та вважає, що ним підтверджується існування форс-мажорних обставин у відповідача. Натомість самого Сертифікату відповідачем до матеріалів справи не надано. 
Також судова колегія враховує висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 04.10.2022 у справі №927/25/21, згідно з якими сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу. Тобто, існування обставин непереборної сили повинно підтверджуватися також у сукупності з іншими доказами, наданими учасником провадження на підтвердження своїх вимог та заперечень.
Колегія суддів зазначає, що сам лише факт проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу не звільняє відповідача від обов`язків виконати умови договору та від відповідальності за порушення зобов`язань. Засвідчення форс-мажорних обставин загальним листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не може бути автоматичною підставою для відтермінування виконання зобов`язань та звільнення від відповідальності за порушення виконання зобов`язань. При цьому стороною договору має бути підтверджено не тільки факт настання форс-мажорних обставин, а також і їхню здатність впливати на реальну можливість виконання конкретних зобов`язань.
Колегія суддів враховує, що наведені апелянтом обставини впливають на господарську діяльність відповідача, а також на можливість останнього виконувати свої зобов`язання за договором. 
Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Частиною 1 статті 80 ГПК України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Втім, відповідачем до матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження існування обставин непереборної сили, які завадили споживачу належним чином виконати умови договору постачання природного газу № П-46/2016 від 24.05.2016, про які він зазначає в апеляційній скарзі. 
Колегія суддів також враховує, що Велика Палата у справі № 902/417/18, на яку посилається апелянт як на можливість зменшення 3% річних, допустила зменшення розміру відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи, а саме - встановлення процентної ставки річних на рівні 40 % та 96 % і її явної невідповідності принципу справедливості.
Проте, у даній справі, відсотки річних заявлено до стягнення у розмірі, передбаченому законом (частиною другою статті 625 ЦК України) - 3 %. Судом не встановлено відповідних до справи № 902/417/18 обставин очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних. 
При цьому, у справі № 902/417/18 Великою Палатою Верховного Суду не було викладено висновків щодо можливості зменшення розміру інфляційних втрат. 
Отже, справа № 902/417/18 не є подібною з даною справою, оскільки в зазначених справах суди виходили з різних фактичних обставин при зменшенні розміру відсотків річних. 
Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Судова колегія зауважує, що нормами чинного законодавства не передбачено повноважень суду на зменшення розміру інфляційних втрат. 
Оскільки нарахування інфляційних втрат є відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, та їх розмір не підлягає зміні за домовленістю сторін, а порядок їх нарахування є чітко регламентованим, судова колегія дійшла висновку, що зменшення розміру інфляційних втрат порушує права кредитора та робить його уразливим від знецінення грошових коштів, виплату яких затримує боржник. 
Наведені відповідачем підстави для зменшення пені та 3 % річних без встановлення судом виключних (надзвичайних) обставин та за відсутністю в матеріалах справи доказів на підтвердження таких підстав, не можуть бути підставою для зменшення фінансових санкцій. З урахуванням викладеного колегія суддів залишає клопотання відповідача про звільнення від стягнення інфляційних втрат, пені та 3% річних без задоволення, як такого, що в частині звільнення від стягнення пені та 3% річних не підтверджено належними у справі доказами. В частині звільнення від інфляційних втрат як такого, що не узгоджується з приписами законодавства.   
Колегія суддів вважає, що під час апеляційного перегляду судового рішення судом було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
Доводи, наведені апелянтом не спростовують висновків господарського суду першої інстанції та не свідчать про допущення будь-яких порушень при прийнятті оскаржуваного рішення. Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване судове рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні. З огляду на викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційних вимог.
Ураховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Українські енергетичні машини” залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Харківської області від 22.05.2023 у справі №922/877/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено   28.08.2023 

Головуючий суддя                                                                    В.В. Лакіза

Суддя                                                                                           Л.І. Бородіна  

Суддя                                                                                           Л.М. Здоровко