ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

22 вересня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 739/1682/23
Головуючий у першій інстанції – Іващенко А. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1247/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                                    головуючого-судді: Онищенко О.І.
                                     суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.
                                     секретар: Шкарупа Ю.В.    
Заявник: ОСОБА_1 
Заінтересована особа: ОСОБА_2 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15 серпня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення (суддя Іващенко А.І.), постановлену у м. Новгород-Сіверський,
                                В С Т А Н О В И В:
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення факту самостійного виховання дітей віком до 18 років: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заява мотивована тим, що заявник є батьком ОСОБА_3 , який проживає разом з донькою та падчеркою – ОСОБА_4 . Матір дітей, ОСОБА_2 (не перебуває із заявником в шлюбі), проживає за кордоном – у Польщі та найближчим часом повертатися в Україну не збирається, самоусунулася від виховання дітей. Таким чином, заявник є єдиним опікуном у дітей, тобто самостійно виховує дітей віком до 18 років без участі матері. ОСОБА_1 встановлення факту самостійного виховання дітей необхідно з метою забезпечення їх прав, оскільки в разі його мобілізації на військову службу діти можуть бути позбавлені можливості виховання батьками.
Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15 серпня 2023 року відмовлено у відкритті провадження. Ухвала суду мотивована тим, що вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційна скарга мотивована тим, що будь-яким окремим документом факт одноособового виховання дитини одним з батьків у випадку, коли інший з батьків виїхав за межі країни і не бере участі у вихованні дітей, не підтвердиш. Для цього і існують справи окремого провадження, щоб подібна факти, які не можна підтвердити певними документами, встановлювалися судом. За доводами заявника, станом на час його звернення до суду щодо нього не приймалося рішення про відмову у наданні відстрочки від мобілізації, подібних відомостей в заяві не наведено, отже ніякого спору про право з поданої заяви не вбачається. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд.
Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.
У справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 33-35 зазначеної постанови від 30.01.2020 року зазначила про таке: "33. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній."
Визначаючи, чи пов`язується з встановленням зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення ст. 1 ЦК України.
За змістом ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.
Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.
Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.
У справі № 290/289/22-ц (постанова від 22 березня 2023 року) Верховний Суд, врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, визнав недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.
Пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З матеріалів справи вбачається, що встановити факт самостійного виховання дітей ОСОБА_1 просить для того, щоб у випадку його мобілізації на військову службу діти не залишились без можливості виховання батьками.
Тобто звернення до суду заявника фактично пов`язано з доведенням наявності підстав для уникнення призову на військову службу під час мобілізації та не пов`язані з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у даній справі. 
Хоча станом на час звернення до суду заявника щодо нього не приймалося рішення про відмову у наданні відстрочки від мобілізації, проте у спірних правовідносинах суд повинен враховувати мету звернення заявника до суду, якою в даному випадку є можливість отримання такої відстрочки. 
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження не спростовують, ухвалу суду постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                       П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  

Головуючий:                                                             Судді: