ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 липня 2023 року
м. Київ
Справа № 9901/988/18
Провадження № 11-44заі23
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Гриціва М. І., 
суддів Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Григор`євої І. В., Гудими Д. А., Кишакевича Л. Ю., Лобойка Л. М., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Ситнік О. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А.
розглянула в порядку письмового провадження за наявними матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 березня 2023 року (судді Шарапа В. М., Бившева Л. І., Данилевич Н. А., Єзеров А. А., Тацій Л. В.)про відмову у задоволенні заяви щодо виправлення помилки у виконавчому документі у справі № 9901/988/18 за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України (далі - ВРУ) про зобов`язання вчинити певні дії та
ВСТАНОВИЛА:
1. У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Президента України та ВРУ, у якому просив визнати протиправними та нечинними:
- Указ Президента України від 27 серпня 2014 року № 694/2014 «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»;
- Указ Президента України від 10 вересня 2014 року № 715/2014 «Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»; а також
- зобов`язати ВРУ на власному офіційному вебсайті (вебпорталі http.//rada.gov.ua) привести статтю 11 Закону України від 20 квітня 2000 року № 1682-ІІІ «Про природні монополії» (далі - Закон № 1682-ІІІ) у відповідність із редакцією, чинною станом на 07 жовтня 2010 року (до змін, внесених Законом України від 07 жовтня 2010 року № 2592-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України» (далі - Закон № 2592-VI)).
2. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 14 травня 2019 року відмовив у задоволенні позову.
Цей же суд ухвалою від 04 січня 2019 року на підставі частини п`ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відмовив у відкритті позовного провадження в частині позовних вимог до Президента України, оскільки ОСОБА_1 вже звертався до адміністративного суду з таким самим позовом (справа № П/9901/798/18), за яким суд ухвалою відмовив у відкритті провадження.
ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду і подав до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) апеляційну скаргу, у якій просив його скасувати.
Велика Палата постановою від 20 листопада 2019 року скасувала рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 травня 2019 року та ухвалила нове рішення - про задоволення позовних вимог.
Зобов`язала ВРУ на власному офіційному вебсайті (вебпорталі http://rada.gov.ua) викласти текст статті 11 Закону № 1682-ІІІ відповідно до редакції, чинної станом на 
07 жовтня 2010 року, з урахуванням положень Закону України від 23 лютого 2014 року № 763-VІІ «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України» у редакції Закону України від 27 лютого 2014 року № 798-VII «Про внесення змін до статті 2 Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України».
3. 29 січня 2020 року на виконання цього судового рішення Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду видав виконавчий лист № 1.
4. 20 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду із заявою про виправлення помилки у виконавчому документі в порядку статті 374 КАС України.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 13 березня 2023 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 . 
Судове рішення мотивував тим, що під час видавання виконавчого листа строк для подання звіту про виконання судового рішення не встановлювався, оскільки за судовим рішенням, на виконання якого видавався виконавчий лист, не встановлювався строк для подання звіту про виконання судового рішення. Відтак нема підстав вважати, що була допущена (як стверджує заявник) помилка. Своєю чергою відсутність будь-якої неточності між змістом судового рішення і виконавчим документом, виданим на виконання цього рішення, спростовує доводи заявника про допущення судом помилки у виконавчому документі.
5. ОСОБА_1 не погодився з ухвалою суду першої інстанції і подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та виправити помилку у виконавчому листі шляхом встановлення строку для подання звіту про виконання судового рішення.
Заявник не погоджується з оскарженим судовим рішення в тій частині, де суд першої інстанції зазначив, що воно «оскарженню не підлягає». На підтвердження хибності висновків суду в цій частині послався на пункт 22 частини першої статті 294 КАС України, за правилами якої окремому оскарженню в апеляційному порядку підлягають ухвали суду першої інстанції щодо внесення чи відмови у внесенні виправлень до виконавчого документа, визнання чи відмови у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (а тому зміст ухвали, що оскаржується не відповідає дійсності).
Автор скарги відсилає до розуміння правил статті 118 КАС України, яка дає визначення поняття процесуальних строків, та до статті 119 КАС України, яка містить посилання на розумність процесуальних строків. 
Інші доводи скарги по суті зводяться до обґрунтування підстав звільнення від сплати судового збору.
6. Відповідач подав відзив, у якому з підстав, викладених в оскаржуваному рішенні, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Касаційного адміністративного суду від 13 березня 2023 року - без змін.
7. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 березня 2023 року справу передано судді Великої Палати Золотнікову О. С. Вища рада правосуддя рішенням від 6 червня 2023 року № 608/0/15-23 звільнила суддю ОСОБА_2 з посади судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у відставку.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 червня 2023 року справу передано судді Великої Палати Гриціву М. І.
8. Велика Палата ухвалою від 30 березня 2023 року відкрила апеляційне провадження у цій справі, а ухвалою від 13 квітня 2023 року призначила розгляд справи в порядку письмового провадження.
9. Велика Палата дослідила викладені в апеляційній скарзі доводи, перевірила матеріали справи, переглянула оскаржуване судове рішення і дійшла висновку про таке.
Відповідно до обставин справи ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Президента України та ВРУ. 
Цей самий суд рішенням від 14 травня 2019 року відмовив у задоволенні позову.
Велика Палата постановою від 20 листопада 2019 року скасувала рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 травня 2019 року та ухвалила нове рішення - про задоволення позову.
На виконання цієї постанови Верховний Суд 29 січня 2020 року видав виконавчий лист № 1 у справі № 9901/988/18.
20 лютого 2023 року ОСОБА_1 подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду заяву у порядку статті 374 КАС України, у якій просив виправити помилку у згаданому виконавчому листі і встановити строк для подання звіту про виконання судового рішення.
Прохання обґрунтовував тим, що виконавчий лист від 29 січня 2020 року № 1, який видав Верховний Суд, містить такий запис: «Судом встановлений строк для подачі звіту про виконання судового рішення», але у ньому не написані межі процесуального строку для подання звіту, які мають бути відображенні під час видання виконавчого листа.
10. Відповідаючи на порушені в апеляційній скарзі питання, Велика Палата вважає за потрібне повідомити про таке. 
Відповідно до Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129). Суд ухвалює рішення іменем України, а судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129^1 Основного Закону України).
Статтею 372 КАС України визначено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах. 
Рішення суду може виконуватись у добровільному або примусовому порядку. Боржник може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили; до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.
Згідно із частиною четвертою статті 372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Таким законом в Україні є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII). 
Відповідно до частини першої статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, а частиною третьою цієї ж статті передбачено, що виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Вимоги до виконавчого документа визначені статтею 4 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до частини першої вказаної статті у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Згідно із частиною першою статті 374 КАС України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Помилка, допущена при видачі виконавчого документа, може стосуватися дефектів його форми чи змісту, зокрема: суд неправильно зазначив інформацію про стягувача чи боржника; резолютивну частину судового рішення перенесено у виконавчий лист з помилками, внаслідок цього обсяг обов`язків, що покладено на боржника, зменшено чи збільшено або й зовсім змінено; немає всіх необхідних реквізитів виконавчого документа. При цьому адміністративний суд наділений компетенцією: виправити таку помилку за заявою стягувача або боржника; визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
11. У доводах заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 наполягає на тому, що у виконавчому листі від 29 січня 2020 року № 1, виданому Верховним Судом, є такий запис: «Судом встановлений строк для подачі звіту про виконання судового рішення». Однак меж процесуального строку для подання згаданого звіту під час видавання виконавчого листа встановлено не було. Брак формулювання про строк подання звіту про виконання судового рішення заявник вважає помилкою у виконавчому листі, яку він власне й просить виправити шляхом встановлення строку подання звіту про виконання судового рішення.
Суд першої інстанції, коли відмовляв у задоволенні заяви про виправлення помилки у виконавчому листі, керувався тим, що суд, який постановив судове рішення, на підставі якого був виданий виконавчий лист, не вирішував питання щодо подання звіту про виконання судового рішення.
12. Велика Палата звертає увагу на те, що відповідно до пункту 23.1Інструкції з діловодства Верховного Суду, затвердженої наказом керівника апарату Верховного Суду від 28 грудня 2018 року № 207-ОД (чинного на час видання виконавчого листа у цій справі), для виконання судового рішення в адміністративній справі, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, видається виконавчий лист (додаток 34). 
Виконавчі листи викладаються в електронній та паперовій формі з використанням автоматизованої системи документообігу суду шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, і у разі викладення в електронній формі підписуються - електронним цифровим підписом судді-доповідача (пункт 23.2 Інструкції).
З аркуша 1 додатка 34 до цієї Інструкції видно, що форма та зміст виконавчого листа містить такий реквізитний запис: «Судом встановлений строк для подачі звіту про виконання судового рішення «____» ____________ 20___ р.».
13. Верховний Суд оформив виконавчий лист від 29 січня 2020 року № 1, в якому було, серед іншого, зазначено таке: «Судом встановлений строк для подачі звіту про виконання судового рішення.». Але при цьому в ньому не написано нічого з даних судового рішення, на виконання якого видавався цей виконавчий лист. 
Статтею 382 КАС України передбачений судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах, який здійснюється судом шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту суд встановлює новий строк для подання звіту та накладає штраф на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення.
З огляду на те, що Велика Палата, яка ухвалила постанову від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/988/18 про задоволення позову ОСОБА_1 до ВРУ, не вирішувала питання про зобов`язання ВРУ подати звіт про виконання вказаного судового рішення та відповідно не встановлювала такий строк у порядку статті 382 КАС України, то й не було причин для внесення у виконавчий лист від 29 січня 2020 року № 1 дати закінчення строку для подання звіту про виконання судового рішення у Верховний Суд.
14. У значенні сказаного не можна погодитися з доводами скаржника про те, що суд першої інстанції зробив помилку у виконавчому документі. Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про виправлення помилки зумовлене не відсутністю бажання суду з якихось причин не усувати помилку, а відсутністю такої помилку у виконавчому документі, позаяк Велика Палата, задовольняючи позовні вимоги, не вирішувала питання судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у порядку статті 382 КАС України, норми якої надають можливість зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, суд першої інстанції, зважаючи на відсутність помилки у виконавчому документі, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні поданої заяви.
15. За правилами статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Міркування і твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не спростовують правильності правових висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі.
16. З огляду на це Велика Палата вважає, що суд першої інстанції ухвалив правильне процесуальне рішення, тому підстав для втручання й скасування ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2023 року немає.
Керуючись статтями 243, 266, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                       М. І. Гриців
Судді:                                    Ю. Л. Власов                                               К. М. Пільков
І. А. Воробйова                                           О. Б. Прокопенко
І. В. Григор`єва                                           О. М. Ситнік
Д. А. Гудима                                                І. В. Ткач
Л. Ю. Кишакевич                                        О. С. Ткачук
Л. М. Лобойко                                             В. Ю. Уркевич
С. Ю. Мартєв                                               Є. А. Усенко