Постанова
Іменем України 
 
07 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 686/1609/22
провадження № 61-7430 св 22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В.,                                Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідач - Держава Україна в особі управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2022 року у складі судді Карплюка О. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 червня 2022 року у складі колегії суддів: Грох Л. М., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст вимог скарги 
 
У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в собі управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду. 
Позовна заява мотивована тим, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11, що набрала законної сили, його адміністративний позов до Хмельницького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України
в Хмельницькій області (далі - Хмельницький відділ УМВС України в Хмельницькій області) задоволено частково. Зобов`язано Хмельницький відділ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотокартку у паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки. У решті позовних вимог відмовлено.
Зазначав, що це судове рішення тривалий час не виконується, внаслідок чого йому завдано моральної шкоди. Зокрема, він зазнав душевних страждань і хвилювань, які були ним перенесені під час тривалого очікування на виконання рішення суду та повернення йому паспортної книжки, що зумовило необхідність докладати зусиль для організації свого життя. Факт спричинення йому моральної шкоди умисним невиконанням вищевказаного судового рішення встановлений рішеннями судів, які набрали законної сили.
Розмір завданої моральної шкоди ОСОБА_1 оцінив у розмірі                             226 000 000 000 грн.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути
з Держави Україна в собі управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на його користь 226 000 000 000 грн моральної шкоди, завданої умисним невиконанням рішення суду 17 січня 2022 року                 з 4 години по 5 годину.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                      від 26 квітня 2022 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 30 червня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суди виходили із того, що позивач належними та допустимими доказами не довів як факту, так і розміру завданої йому моральної шкоди 17 січня 2022 року впродовж однієї години унаслідок невиконання відповідачем судового рішення у справі № 2270/14181/11, що є його процесуальним обов`язком. Тобто позивач не довів наявності сукупності всіх складових цивільно-правової відповідальності за шкоду, у тому числі і наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням заподіювача шкоди та завданою шкодою. При цьому моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Апеляційним судом враховано, що постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11 про зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки, дійсно залишається невиконаною, і об`єктивно не може бути виконана у зв`язку з втратою позивачем паспорта, в який зобов`язано вклеїти його фотографію. В свою чергу порушене право позивача відновлено шляхом оформлення та видачі 22 листопада 2012 року ОСОБА_1 нового паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , який особисто ним отриманий. При цьому чинною залишається постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП № 3322382 від 28 грудня 2018 року з примусового виконання виконавчого листа № 2270/14181/11, виданого 11 червня 2012 року на підставі постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11.
Вказані обставини встановлені рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2022 року у справі № 686/1018/22, що набрало законної сили, за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, представник - Управління ДМС у Хмельницькій області, про відшкодування моральної шкоди, і є преюдиційними відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України.
Апеляційний суд послався на відповідну судову практику Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У серпні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 червня 2022 року скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити. 
 
Підставами касаційного оскарження указаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказував, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі                             № 905/1926/16 тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідили належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі й витребувано цивільну справу 
№ 686/1609/22 із Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.
 
У серпні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди надали неправильну оцінку наданим ним доказам, не врахували, що факт невиконання судового рішення у справі № 2270/14181/11 та факт заподіяння йому моральної шкоди внаслідок невиконання цього судового рішення встановлено у справі № 686/8422/20. Таким чином, суди повинні були задовольнити його позов. При цьому розмір відшкодування йому моральної шкоди обчислено ним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини як справедлива сатисфакція за тривале цивільне правопорушення. Також зазначається про наявність у Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду різної судової практики з цього питання.
Посилається на відповідну судову практику Верховного Суду, рішення Конституційного Суду України, статтю 6 Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), статтю 1 Першого протоколу до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У серпні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив представника управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законним та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Постановою державного виконавця від 28 грудня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2270/14181/11, виданого 11 червня 2012 року Хмельницьким окружним адміністративним судом, закінчено. Позивачем не надано належних доказів, які підтверджують наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Крім того, рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року, залишеним без змін після апеляційного та касаційного перегляду, у справі № 686/8422/20 позов ОСОБА_1 до УДМС у Хмельницькій області задоволено частково, стягнуто на його користь на відшкодування моральної шкоди 10 510 грн. Отже, судом уже було розглянуто позов ОСОБА_1 до УДМС у Хмельницькій області з аналогічних підстав. При цьому на даний час позивачем подано до суду 287 аналогічних позовів про відшкодування моральної шкоди з аналогічних підстав, що свідчить про зловживання ним процесуальними правами.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду                                        від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11, що набрала законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який йому видати на руки.
 
На підставі цього рішення 11 червня 2012 року суд видав виконавчий лист № 2270/14181/11, який перебував на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області (виконавче провадження
№ 33223826).
 
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2012 року замінено боржника у виконавчому проваджені № 33223826,
а саме - Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на УДМС у Хмельницькій області.
 
Постановою державного виконавця від 28 грудня 2018 року
виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа
№ 2270/14181/11, виданого 11 червня 2012 року Хмельницьким окружним адміністративним судом закінчено на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                    від 24 березня 2022 року у справі № 686/1018/22, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 31 травня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна, представник - Управління ДМС у Хмельницькій області, про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду у справі № 2270/14181/11, відмовлено.
 
У вказаній справі № 686/1018/22 судами встановлено, що порушене право ОСОБА_1 відновлено шляхом оформлення та видачі 22 листопада 2012 року позивачу нового паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , який особисто ним отриманий. При цьому чинною залишається постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП № 3322382 від 28 грудня 2018 року з примусового виконання виконавчого листа № 2270/14181/11, виданого 11 червня 2012 року на підставі постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади
і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала
у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також
з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
 
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
 
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
 
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
 
Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
 
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року
у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.
 
Частиною першою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
 
Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду
від 29 квітня 2021 року у справі № 405/500/18, провадження
№ 61-14498св20, зазначено, що лише факт тривалого невиконання рішення суду та дії/бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби
не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між невиконанням/несвоєчасним виконанням рішення суду та завданою шкодою.
 
Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постановах:
від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18; від 28 жовтня 2020 року
у справі № 904/3667/19, зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із завданою шкодою.
При цьому саме лише задоволення скарги щодо неправомірності дій органу державної виконавчої служби не є безумовною підставою для висновку
про наявність причинного зв`язку між діями посадових осіб державної виконавчої служби та завданою шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, між протиправною поведінкою та шкодою виражається у тому, що шкода, повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
 
Судом встановлено, що, заявляючи до відповідача вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 226 000 000 000 грн за невиконання 17 січня 2022 року з 4 години по 5 годину, тобто протягом однієї години, судового рішення у справі № 2270/14181/11, ОСОБА_1 до позовної заяви не додав жодного доказу на підтвердження такого розміру шкоди, а також доказів протиправності/бездіяльності посадових осіб управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області. Не додано таких доказів і при розгляді справи по суті.
 
Верховний Суд зазначає, що заявлені до відповідача вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 226 000 000 000 грн за невиконання протягом однієї години 17 січня 2022 року судового рішення у справі № 2270/14181/11, є відвертим зловживанням правом, що згідно зі статтею 13 ЦПК України свідчить про використання позивачем свого права не за призначенням, ця норма права відповідає вимогам чіткості, зрозумілості, однозначності, є передбачуваною щодо юридичних наслідків застосування. Доведено, що ОСОБА_1 у вказаний період подав до суду велику кількість аналогічних позовів про відшкодування моральної шкоди за невиконання того самого судового рішення у справі № 2270/14181/11 протягом різних незначних періодів часу. Це є підставою для відмови в позові.
 
Посилання касаційної скарги на різну судовому практику Верховного Суду
у складі Касаційного цивільного суду у цій категорії справ є безпідставними, оскільки беззаперечно, що для доведення позову про відшкодування шкоди позивач має довести наявність складових цивільно-правової відповідальності і у конкретній справі процес доказування, а отже, і правозастосування буде різним.
 
У зв`язку з цим відхиляються й доводи касаційної скарги щодо посилання на статтю 6 Конвенції, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції, практику ЄСПЛ, які такі, що не свідчать про незаконність судових рішень у цій справі.
 
З огляду на викладене, суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшли вірного висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту та розміру завданої йому моральної шкоди 17 січня 2022 року з 4 години по 5 годину унаслідок невиконання відповідачем судового рішення у справі № 2270/14181/11, що є його процесуальним обов`язком. Крім того, позивачем не доведено заявлений ним розмір моральної шкоди, а також відсутній причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та завданою шкодою.
 
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 червня 2023 року у справі № 686/7245/22 (провадження № 61-2174св23).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Наведені у касаційній скарзі інші доводи були предметом дослідження
у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Щодо клопотання про розгляд справи за участю сторін
 
Згідно з частиною 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Абзац другий частини першої цієї статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
 
Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішує Верховний Суд з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.
 
Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Оскільки суд касаційної інстанції не приймав рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за участю сторін слід відмовити.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за участю сторін відмовити.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                           від 26 квітня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 червня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           О. М. Осіян
 
О. В. Білоконь 
 
Н. Ю. Сакара