ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6949/23 Справа № 932/3666/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов  І. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року                                                                м. Дніпро 

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу, -

                                В С Т А Н О В И Л А:

       У травні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу.
       В обґрунтування позову зазначив, що відповідач працював в Депо № 2 КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР з 14.11.2017 року по 01.06.2018 року на посаді водія тролейбуса. 25 травня 2018 року приблизно о 07 год. 25 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи технічно справним тролейбусом марки ПМЗ-2, який належить позивачу, рухався в Соборному районі м. Дніпра, по проспекту Гагаріна з боку вул. Абхазької в напрямку вул. Болгарської. Під час руху відповідач порушив ПДР та проявляючи неуважність до дорожньої обстановки, при виникненні перешкоди для руху у вигляді маршрутного засобу «Мерседес Бенц», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який знаходився попереду на його смузі руху, внаслідок чого в районі електроопори № 678 скоїв з ним зіткнення. Внаслідок ДТП автомобіль «Мерседес Бенц», р.н. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, а пасажир – ОСОБА_3 , який перебував в салоні, отримав тілесні ушкодження.
       Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України та призначеного йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500, 00 грн. Стягнуто з КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР на користь власника т.з. «Мерседес Бенц», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 102 826, 60 грн., а також стягнуто з позивача на користь потерпілого ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 104 558, 11 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30.04.2020 року вирок скасовано в частині цивільного позову. Призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
       Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 104 558, 11 грн. Стягнуто з Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 50 000, 00.
       В іншій частині позову – відмовлено. Стягнуто з Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради на користь Держави судовий збір у розмірі 1 545, 68 грн.
       В рамках добровільного виконання цього рішення, Комунальним підприємством «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради сплачено ОСОБА_3 згідно платіжного доручення № 277 від 27.01.2021 р. – 51 519, 37 грн.; згідно платіжного доручення № 787 від 26.02.2021 – 51 519, 37 грн.; згідно платіжного доручення № 1264 від 30.03.2021 – 51 519, 37 грн. Загалом сплачено на користь ОСОБА_3 154 558,11 грн.
       Позивав вважає, що має право зворотної вимоги (регресу) до особи, яка заподіяла шкоду, а саме до ОСОБА_1 . Посилаючись на норми ст. ст. 3, 15, 16, 22, 1166 ЦК України, ст. 134 КЗпП України, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 156 427, 35 грн. та судовий збір у розмірі 2346, 41 грн.
       Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2023 року позовні вимоги Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу - задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, в порядку регресу, у розмірі 78 213 гривень, 67 коп.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 1 173 гривні, 20 коп.
       В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду змінити, зменшити розмір розмір стягнутої шкоди до 35 000 грн. 
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що не має можливості сплатити визначений судом розмір шкоди, оскільки він та його дружина є пенсіонерами, інших джерел доходу не мають, виховують двох прийомних дочок, які перебувають на їх утриманні. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що з нього вже стягується шкода за раніше винесеним судовим рішенням за одну і ту ж подію. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
       Судом першої інстанції встановлено, що 25 травня 2018 року, приблизно о 07 год. 25 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи технічно справним тролейбусом марки «ПМЗ-2» бортовий номер НОМЕР_2 , який належить КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, під час руху в Соборному районі м. Дніпро по проспекту Гагаріна з боку вул. Абхазької в напрямку вул. Болгарської, проявляючи неуважність до дорожньої обстановки, при виникненні перешкоди для руху у вигляді маршрутного транспортного засобу «Мерседес – Бенц» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який знаходився попереду на його смузі для руху, скоїв з ним зіткнення в районі електроопори № 678.
       Внаслідок ДТП автомобіль «Мерседес – Бенц», р.н. НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень. Крім того, в салоні вказаного автомобіля перебував пасажир ОСОБА_3 , який внаслідок цього ДТП отримав тілесні ушкодження.
       Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2022 року ОСОБА_1 визнано винним та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 8500, 00 грн.
       Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 104 558, 11 грн. Стягнуто з Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 50 000, 00.
       Згідно договору про добровільне відшкодування шкоди від 21 січня 2021 року, Комунальне підприємство «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради зобов`язалось виплатити ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 154 558, 11 грн. щомісячними платежами.
       Згідно платіжного доручення № 277 від 27.01.2021 р. – перераховано ОСОБА_3 51 519, 37 грн.; згідно платіжного доручення № 787 від 26.02.2021 – перераховано йому ж 51 519, 37 грн.; згідно платіжного доручення № 1264 від 30.03.2021 – перераховано ОСОБА_3 51 519, 37 грн. В цілому сплачено на користь ОСОБА_3 154 558,11 грн.
       Отже, позивачем у добровільному порядку сплачена ОСОБА_3 шкода, яку було спричинено ОСОБА_1 . Доказів відшкодування такої шкоди позивачу, суду не надано.
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що саме позивач як роботодавець ОСОБА_1 зазнав матеріальних витрат, спричинених працівником, та, як наслідок, наділений правом зворотної вимоги до винної особи в порядку статті 1191 ЦК України. Враховуючи положення статті 134 КЗпП України, положення частини другої статті 137 КЗпП України, враховувавши майновий стан відповідача, відсутність стабільного доходу, незадовільний матеріальний стан, наявність на утриманні дружини та створення прийомної сім`ї, утримання двох дітей, які є сиротами, вчинення злочину з необережності, суд прийшов до висновку, що повне відшкодування шкоди суперечило б принципам розумності і справедливості, і таке рішення поклало б на ОСОБА_1 надмірний тягар, тому суд зменшив суму відшкодування на половину, тобто у два рази, стягнувши з ОСОБА_1 завдану шкоду у розмірі 78 213 (сімдесят вісім тисяч двісті тринадцять) гривень, 67 коп., тобто 50% шкоди, яка заявлена до стягнення позивачем.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав. 
       За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.
       Відповідно до частини першої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків відповідно до законодавства.
       Згідно з пунктом 3 частини першої статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.
       Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
       Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотньої вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).
       Зменшення розміру шкоди, що підлягає покриттю працівником, можливе у випадках та за наявності зазначених у статті 137 КЗпП України умов.
       Відповідно до положень частини другої статті 137 КЗпП України суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.
       Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року із внесеними змінами роз`яснено, що зменшення розміру шкоди, що підлягає покриттю працівником, допустиме лише у виключних випадках за наявності зазначених у статті 137 КЗпП України умов, які мають бути підтверджені ретельно перевіреними в судовому засіданні доказами, з обов`язковим викладенням у рішенні мотивів зниження суми, яка стягується.
       У постанові від 25 жовтня 2018 року у справі № 491/961/16-ц Верховний Суд зробив висновок про те, що, врахувавши відсутність обставин заподіяння шкоди злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою, матеріальний стан відповідача, зокрема, те, що він є інвалідом третьої групи, наявність на його утриманні дружини та двох неповнолітніх дітей, суди обґрунтовано зменшили розмір покриття шкоди відповідно до вимог статті 137 КЗпП України.
       Верховний Суд України у постанові від 26 листопада 2014 року у справі № 6-139цс14 виклав правову позицію про те, що, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисливих мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника. Відповідно до положень статті 214 ЦПК України суд має встановлені на підставі наданих сторонами спору доказів обставини справи викласти в рішенні суду та зробити з установлених фактичних обставин правові висновки щодо наявності підстав для покладення матеріальної відповідальності на працівника й щодо розміру матеріальної шкоди, яка спричинена працівником, і розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням положень статті 137 КЗпП України та положень статті 138 КЗпП України щодо обов`язку доведення умов покладення відповідальності за спричинену шкоду, передбачених статтею 130 КЗпП України.
       Встановивши, що ДТП, в результаті якого пошкоджено автомобілі, сталося з вини працівника КП “Дніпровський електротранспорт” ОСОБА_1 під час виконання ним трудових обов`язків, а також врахувавши, що позивач в порядку статті 1172 ЦК України відшкодував шкоду, завдану його працівником власнику пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спосіб захисту права позивача на відшкодування сплачених ним коштів ґрунтується на нормах частини першої статті 1191 ЦК України, пункту 3 частини першої статті 134 КЗпП України.
       За викладених обставин, суд першої інстанції, з урахуванням вимог статті 137 КЗпП України, враховуючи майновий стан відповідача, у якого єдиним джерелом доходу є пенсія, інших доходів не має, наявність на утриманні двох прийомних дочок, одна з яких є неповнолітня, які наявчаються у вищому професійному училищі та є сиротами, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а також відсутністю наявного у нього нерухомого майна, зважаючи на те, що вчинений відповідачем злочин є необережним злочином, дійшов до вірного висновку про доцільність та можливість зменшити розмір покриття завданої ним шкоди на 50 %.
       Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що судом не в повному обсязі враховано, те, що він не має можливості сплатити визначений судом розмір шкоди, колегія суддів відхиляє. 
       Доводи, щодо стягнення з нього на користь позивача шкода за раніше винесеним судовим рішенням за одну і ту ж подію, колегія суддів відхиляє, з наступних підстав. 
       Встановлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволено. Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2022 року – в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства “Дніпровський електротранспорт” Дніпровської міської ради в рахунок відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків змінено, зменшено суму відшкодування з 101 702,60 грн до 50 851, 30 грн.
       Однак, вказана шкода відшкодована позивачу в порядку регресу у зв`язку з відшкодуванням шкоди потерпілій особі – ОСОБА_4 .
       Зазначене не може бути підставою для зменшення розміру завданої шкоди у даній справі. 
       Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2023 року — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

       Судді: