ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" липня 2023 р.           Справа№ 925/1325/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Алданової  С.О.
суддів:            Корсака В.А. 
          Євсікова О.О. 
 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Чарз-Авто»
на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.03.2023
у справі № 925/1325/22 (суддя: Спаських Н.М.)
за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»
до Дочірнього підприємства «Чарз-Авто»
третя особа: ТДВ "СТДВ "Глобус" (приєднано до ПАТ "СК "УСГ")
про стягнення 31250,55 грн.
без виклику (повідомлення) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства «Чарз-Авто» 31 250,55 грн. виплаченого страхового відшкодування за пошкодження майна в порядку суброгації.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту від 05.04.2019 № FO-00360093, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 20.03.2023 у справі № 925/1325/22 позов задоволено повністю; стягнуто з Дочірнього підприємства «Чарз-Авто» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - 31 250,55 грн. виплаченого страхового відшкодування за пошкодження майна та 2481,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.
Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, керуючись приписами статей 993, 1194  Цивільного кодексу України, статей 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" дійшов висновку, що залишок шкоди у сумі 31 250,55 грн, який не відшкодований позивачу, підлягає до стягнення з винуватця ДТП, відповідача у справі. При цьому, зауважив, що належних і допустимих доказів на підтвердження невідповідності визначеного позивачем розміру відшкодування за пошкодження автомобіля, що могло бути враховано при вирішенні даного спору, з боку відповідача надано не було. 
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ДП «Чарз-Авто» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 20.03.2023 у справі № 925/1325/22 повністю та ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах ПАТ «Страхова група «ТАС» до ДП «Чарз-Авто» відмовити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте за неправильного застосування норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а висновку суду, що викладені в рішенні суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не досліджував належним чином зібрані докази, не витребовував їх від відповідної особи, не застосував до відповідної особи необхідних заходів процесуального примусу, а прийняв рішення на підставі недопустимих доказів. Вважає, що визначений позивачем розмір матеріального збитку є значно завищеним, необґрунтованим та таким, що був здійснений з порушенням Методики товарознавчої експертизи  та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003  № 142/5/2092. Крім того, скаржник зазначає, що він як власник транспортного засобу, винного у скоєнні ДТП, не був повідомлений про дату, час та місце огляду пошкодженого автомобіля. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2023 апеляційна скарга у справі № 925/1325/22 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Чарз-Авто» на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.03.2023 у справі № 925/1325/22; справу 925/1325/22 призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи; витребувано з Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 925/1325/22; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.
До Північного апеляційного господарського суду з Господарського суду Черкаської області на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 02.05.2023, надійшли матеріали справи № 925/1325/22.
Учасники справи про розгляд Північним апеляційним господарським судом апеляційної скарги ДП «Чарз-Авто» на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.03.2023 у справі № 925/1325/22 повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.
В межах встановлених судом процесуальних строків від ПрАТ «Страхова група «ТАС» та ТДВ "СТДВ "Глобус" (приєднано до ПАТ "СК "УСГ") письмового відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.
Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 05.04.2019  між ПрАТ «Страхова група «ТАС» як страховиком та ОСОБА_1 як страхувальником укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № FO-00360093 (а.с. 25), за яким було застраховано автомобіль Mitsubishi Outlander д.н. НОМЕР_1 терміном на 1 рік. Страхова сума складає 278 000,00 грн.
12.09.2019 об 11 год. по бул. Шевченка, 19 в м. Черкаси, відбулась дорожньо -транспортна пригода за участі застраховано транспортного засобу Mitsubishi Outlander д.н. НОМЕР_1 та транспортного засобу Богдан, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , власником якого є відповідач.
Зазначені обставини були встановлені постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.04.2020 у справі № 711/302/20, якою водія автобуса «Богдан» ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови наявна в матеріалах справи).
Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль Mitsubishi Outlander д.н. НОМЕР_1 (застрахований транспортний засіб). 
З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Mitsubishi Outlander д.н. НОМЕР_1 , було проведено його огляд, про що складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) (а.с.7-8) та ремонтну калькуляцію № 24769_34 від 18.12.2019 ( а.с. 18-20) , відповідно до якої вартість ремонту Mitsubishi Outlander д.н. НОМЕР_1 складає 226 473,53 грн., а також зобов`язуючу пропозицію з визначенням вартості майна (б/в або в пошкодженому стані), відповідно до якої вартість Mitsubishi Outlander д.н. НОМЕР_1 у пошкодженому стані становить 127 000,00 грн. ( а.с.9).
20.01.2020 між ПрАТ «Страхова Група «ТАС» та власником автомобіля Mitsubishi Outlander д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду на стадії виплати страхового відшкодування по факту настання страхового випадку до договору добровільного страхування наземного транспорту FO-00360093 від 05.04.2019 ( а.с. 21). У відповідності до додаткової угоди її сторони домовились, що розмір страхового відшкодування відповідно до умов Договору по страховому випадку остаточно складає 110 328,86 грн. з припиненням договору страхування. Страхувальник визнає автомобіль Mitsubishi Outlander д.н. НОМЕР_1 знищеним а його відновлення економічно недоцільним. 
На виконання додаткової угоди позивач перерахував власнику автомобіля Mitsubishi Outlander д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 110 328,86 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 75859 від 28.01.2020 ( а.с. 23).
З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача  як власника транспортного засобу Богдан, д.н. НОМЕР_2 , на момент вказаної ДТП була застрахована у ТДВ "СТДВ "Глобус" (приєднано до ПАТ "СК "УСГ") згідно з полісом АМ6254994 ( а.с. 22).
З огляду на викладене позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування.
Проте, ПАТ "СК "УСГ", до якого було приєднано ТДВ "СТДВ "Глобус", відшкодувало позивачу лише 79 078,31 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №12251 від 07.05.2020 (а.с. 44).
Оскільки страхове відшкодування було сплачене не в повному обсязі, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Заперечуючи проти позову, відповідач зауважив, що розмір завданої застрахованому автомобілю шкоди не доведено належними і допустимими доказами.
Спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що позивач не погоджується з розміром страхового відшкодування, визначеним та виплаченим відповідачем, а останній зазначає про належне обрахування суми страхового відшкодування та її виплати в повному обсязі.
Відповідно до статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За приписами частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування", яка кореспондується з приписами статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Як зазначалось вище, ПрАТ «Страхова група «ТАС» здійснено виплату страхового відшкодування на суму 110 328,86 грн шляхом перерахування вказаних коштів на рахунок власника пошкодженого автомобіля Mitsubishi Outlander д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням № 75859 від 28.01.2020. 
Отже, беручи до уваги вищевстановлені обставини та положення вказаних норм матеріального права, суд першої інстанції вірно зазначив, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду (у даній справі - відповідача як власника транспортного засобу Богдан, д.н. НОМЕР_2 ).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
За приписами пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
За загальним правилом згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Пунктом 22.1 статті 22 зазначеного Закону встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.
Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винну особу), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Як зазначалось вище, внаслідок настання ДТП розмір страхового відшкодування склав 110 328,86 грн, у той час як страховою компанією відповідача відшкодовано позивачу лише 79 078,31 грн.
У відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі відповідач вказував, що визначений позивачем розмір матеріального збитку є необґрунтованим та значно завищеним.
Так, за поясненнями скаржника, його страховиком - ПАТ "СК "УСГ" була проведена оцінка матеріального збитку власнику автомобіля Mitsubishi Outlander д.н. НОМЕР_1 , результатом якої стало визначення  матеріального збитку в сумі 79 078,31 грн, яка і була виплачена позивачу.
Разом з тим, колегія суддів наголошує, що належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем як особою, на якій лежить обов`язок доказування таких обставин, ані до суду першої інстанції, ані під час перегляду оспорюваного рішення в суді апеляційної інстанції, надано не було.
У свою чергу посилання відповідача на те, що розмір матеріального збитку був здійснений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003  № 142/5/2092  (далі - Методика) не має жодного аргументованого обґрунтування з посиланням на конкретні пункти Методики, які на думку відповідача, були порушені позивачем.
Також, відповідно до п. 5.2 Методики саме у разі потреби здійснюється виклик заінтересованих осіб для технічного огляду.
Надаючи оцінку доводам апелянта щодо незастосування судом першої інстанції необхідних заходів процесуального примусу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що Господарський суд Черкаської області ухвалою від 03.03.2023 залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТДВ "СТДВ "Глобус" і витребував матеріали огляду та оцінки матеріальних збитків автомобіля Mitsubishi Outlander д.н. НОМЕР_1 на відшкодування збитків за пошкодження якого було виплачено 79078,31 грн. на користь позивача.
          Разом з тим, на момент прийняття оскаржуваного рішення, витребуваних документів від третьої особи не надходило.          
Скаржник в апеляційній скарзі стверджує, що рішення було прийнято судом першої інстанції передчасно, оскільки не отримавши від третьої особи витребуваних документів суд був не в змозі забезпечити повноту та об`єктивність розгляду всіх обставин справи, оскільки значна розбіжність в оцінці матеріальних збитків, проведених позивачем та страховиком відповідача, викликає сумніви щодо реального розміру цих збитків. 
За наведених обставин, на думку скаржника, враховуючи неподання третьою особою витребуваних доказів без поважних причин, суд повинен був застосувати до ТДВ "СТДВ "Глобус" (приєднано до ПАТ "СК "УСГ") відповідні заходи процесуального примусу. 
Відповідно до ч. 8 ст. 81 ГПК України особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.
У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом (ч. 9 ст. 81 ГПК України).
Отже, господарському суду надано право застосувати до особи, яка ухиляється без поважних причин від обов`язку подання витребуваних судом доказів, заходи процесуального примусу, перелік яких визначений ст. 132 ГПК України.
Водночас, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на положення ч. 10 ст. 81 ГПК України, якими передбачено, що у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Таким чином, можливість застосування/незастосування судом заходів процесуального примусу у разі неподання учасником справи витребуваних доказів без поважних причин або без повідомлення причин ставиться в залежність від того, яка особа ухиляється від їх подання, яке ці докази мають значення, враховуючи можливість розглянути справу за наявними в ній доказами.
У зв`язку з цим, колегія суддів зауважує, що додаткові докази витребовувались від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача,однак вказані докази не визначають остаточний та дійсний розмір матеріального збитку, як помилково зазначає апелянт, а лише підтверджували б проведення страховиком відповідача оцінки матеріального збитку на суму, відмінну від суми, визначеної позивачем. 
При цьому, колегія суддів зауважує, що сама лише наявність сумнівів у проведеній позивачем оцінці матеріальних збитків без конкретних аргументованих посилань на відповідні порушення під час її проведення, не може бути самостійною підставою для її неприйняття судом до уваги.
Крім того, відповідач не був позбавлений права заявити клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи у порядку ст. 99 ГПК України.
Жодних клопотань від відповідача або третьої особи про надання таких доказів як таких, які не були подані до суду першої інстанції, або про дослідження вказаних доказів, до суду апеляційної інстанції також не надходило.
Разом з тим, колегія суддів встановила, що матеріали справи містять пояснення третьої особи щодо позову, які надійшли до суду першої інстанції 18.04.2023.
До вказаних пояснень були долучені копії заяви про виплату страхового відшкодування, ремонтної калькуляції щодо оцінки матеріальних збитків, листа АТ «СГ «ТАС», розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акта № ДКЦВ-19639.
Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що наведені вище документи не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції. 
Натомість, визначаючи розмір здійснених позивачем витрат з виплати страхового відшкодування, пов`язаного з пошкодженням застрахованого автомобіля згідно з договором страхування, колегія суддів дійшла висновку, що долучені до матеріалів справи ремонтна калькуляція № 24769_34 від 18.12.2019, додаткова угода від 20.01.2020 та платіжне доручення № 75859 від 28.01.2020, є належними і допустимими доказами в розумінні статей  76,  77 ГПК України  для підтвердження вказаних обставин.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 31 250,55 грн суми страхового відшкодування підлягають задоволенню.
Статтею 129 Конституції України  встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3  статті 13 ГПК України  судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині1  статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Згідно зі  статтею 86 ГПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 5  статті 236 ГПК України  визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції прийняте за неправильного застосування норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Відповідно до  статті 276 ГПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Черкаської області від 20.03.2023 у справі № 925/1325/22 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів  статті 277 ГПК України  не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.
Судові витрати зі сплати судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції, в порядку  статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).
Керуючись ст.ст.  129,  269, п. 1 ч. 1 ст.  275, ст.ст.  276,  281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.  Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Чарз-Авто» на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.03.2023 у справі № 925/1325/22  залишити без задоволення.
2.  Рішення Господарського суду Черкаської області від 20.03.2023 у справі № 925/1325/22  залишити без змін.
3.  Судові витрати, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Дочірнє підприємство «Чарз-Авто».
4.  Справу № 925/1325/22  повернути до Господарського суду Черкаської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3  статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                            С.О. Алданова 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                О.О. Євсіков