Справа № 128/1453/18
Провадження № 22-ц/801/1690/2023
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 
відповідачі – ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,  
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 29 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шевчук Л. П. в залі суду в м. Вінниці за відсутності сторін,
у цивільній справі № 128/1453/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:
Короткий зміст вимог
ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі – ПАТ «НАСК «Оранта») про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В уточненій позовній заяві мотивував свої вимоги тим, що 23.12.2016 о 16 год. 25 хв. на автодорозі сполученням «Погребище-Дзюньків» Погребищенського району Вінницької області водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_1 , на нерегульованому перехресті, перед зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно, виконуючи маневр повороту ліворуч, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення із автомобілем «ВАЗ-2115», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, а його автомобіль отримав механічні ушкодження. Вказані ушкодження унеможливили подальше безпечне використання транспортного засобу. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2 . Вказане підтверджується вироком Погребищенського районного суду від 19.06.2017 та висновком судово-медичної експертизи №330 від 27.03.2017 про отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень внаслідок ДТП. Відповідно до висновку експерта №53 від 27.03.2017, вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «ВАЗ-2115», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження внаслідок ДТП, складає 103 578,18 грн., розмір матеріального збитку даного автомобіля на момент ДТП складає 87 880,00, страхове відшкодування складає 27 889,40 грн., яке не покриває повністю його витрати на ремонт автомобіля, чим заподіяно значну матеріальну шкоду на суму 59 990,60 грн. Вирішити спір в досудовому порядку неможливо, оскільки відповідач не бажає в добровільному порядку вирішити даний спір.
Також вказав, що відповідно до постанови Верховного Суду від 06.10.2021 у вказаній справі касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17.12.2019 та постанову Вінницького апеляційного суду від 20.02.2020 в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків скасовано, в частині стягнення моральної шкоди залишено без змін. 
Позивач вважає, що ПАТ «НАСК «Оранта» 15.05.2018 відшкодувало йому частково шкоду в сумі 27 889,40 грн., а відповідно до вказано висновку експерта №53 від 27.03.2017 розмір матеріального збитку автомобіля «ВАЗ-2115» на момент ДТП складає 87 880,00 грн. В межах страхової виплати відповідно до страхового полісу сума складає 100 000,00 грн. В зв`язку із чим підлягає до відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» сума в розмірі 59 990,60 грн. (87 880,00 грн. – 27 889,40 = 59 990,60 грн.). Із урахуванням наведеного просив стягнути із відповідача ОСОБА_2 на його користь витрати на правову допомогу в сумі 4 000,00 грн., а також сплачений судовий збір, а з ПАТ «НАСК «Оранта» - матеріальну шкоду в сумі 59 990,60 грн. (т. 2 а. с. 56-58).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 29 червня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 59 990 гривень 60 копійок у відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду мотивоване тим, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ-2107», яким керував ОСОБА_2 , була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», ліміт страхового відшкодування за шкоду завдану майну - 100 000 грн, франшиза – 510,00 грн. Згідно висновку експерта №53 від 27.03.2017 вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «ВАЗ-2115», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу, внаслідок його пошкодження під час ДТП, складає 103 578,18 грн., розмір матеріального збитку автомобіля «ВАЗ-2115» на момент ДТП складає 87 880,00 грн. Страховиком відповідача ОСОБА_2 – ПАТ «НАСК «Оранта» виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 27 889,40 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та невиплачена сума матеріального збитку, що складає 59 990,60 грн., та є в межах ліміту страхового відшкодування за шкоду завдану майну підлягає стягненню з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта», як страховика відповідача ОСОБА_2 , на користь позивача ОСОБА_1 . 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
В апеляційні скарзі представник відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» Кучма О. Л. просить рішення суду в частині стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача 59 990,60 грн. у відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судового збору в сумі 1 760 грн., 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 17 липня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Міхасішин І. В.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 серпня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 вересня 2023 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги на п`ятнадцять днів.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач обґрунтовує суму майнового збитку Висновком експерта № 53 від 27.03.2017. Щодо даного висновку № 53, то відповідно до нього транспортний засіб «ВАЗ-2115», д.н.з. НОМЕР_2 є знищеним і тому експерт визначив вартість збитку такою, що дорівнює ринковій вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди – 87 880 грн. Разом з тим, позивачем не надано жодної інформації про оцінку транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, що унеможливлює встановити розмір різниці. Зокрема, представник апелянта зазначила, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не дослідив питання визначення вартості транспортного засобу після ДТП, та стягнув з ПАТ «НАСК «Оранта» вартість транспортного засобу до ДТП (87 880 – 27 889,40 = 59 990,60) без визначення різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Отже вважає, суд першої інстанції стягуючи з ПАТ «НАСК «Оранта» 59 990,60 грн. порушив вимоги ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а відтак оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» 59 990,60 грн. за шкоду, завдану майну, а позов в цій частині не підлягає задоволенню.
Крім того, звертає увагу, що позивач не був власником транспортного засобу, а володів ним на підставі нотаріально посвідченої довіреності, виданої власником ОСОБА_3 . Довіреністю позивача було уповноважено, у тому числі, вчиняти дії, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої транспортному засобу. Разом з тим, довіреність, про яку йдеться, була видана 25.01.2018, і вона була дійсна до 25.01.2019, отже на момент прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення позивач вже не був уповноважений на здійснення від імені власника транспортного засобу дій, необхідних на відшкодування завданої шкоди, у зв`язку із закінченням строку довіреності.
Учасники справи впродовж встановленого апеляційним судом строку не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, що передбачено частиною третьою статті 360 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом установлено, що згідно з вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 19 червня 2017 року ОСОБА_2 , 23 грудня 2016 року, близько 16 год. 25 хв., керуючи власним технічно справним автомобілем «ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням м. Погребище - с. Дзюньків Погребищенського району, на нерегульованому перехресті з автодорогою на с. Саражинці Погребищенського району, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод для руху або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виконуючи маневр повороту ліворуч, не надав перевагу у русі, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2115», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по належній смузі руху у зустрічному напрямку. Вироком суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України (т. 1 а. с. 7 - 8).
Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 20 березня 2017 року № 30 у ОСОБА_1 мали місце тілесні ушкодження у виді забійної рани, гематом та саден обличчя, саден на тильній поверхні лівої кисті, в ділянках правого та лівого колінного суглобів. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_1 належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо, в строк за обставин ДТП, вказаних у постанові про призначення експертизи - 23 грудня 2016 року (т.1 а. с. 9).
Згідно із висновком експерта від 27 березня 2017 року № 53 за результатами проведеної автотоварознавчої експертизи в рамках кримінального провадження № 12016020000000421, вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «ВАЗ 2115» державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження під час ДТП складає 103 578,18 грн., розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ 21150» державний номерний знак НОМЕР_2 становить 87 880,00 грн. (т. 1 а. с. 4 - 6).
На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта». Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000,00 грн; за шкоду, заподіяну майну – 100 000,00 грн.; розмір франшизи – 510,00 грн. (т. 1 а. с. 27).
З матеріалів страхової справи вбачається, що на підставі повідомлення про ДТП, заяви про страхове відшкодування, протоколу (акту) огляду транспортного засобу, зведеної таблиці даних попереднього розрахунку розміру збитку від 03 березня 2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ 21150» номерний знак НОМЕР_2 , з урахуванням зносу, становить 27 889,40 грн. (т. 1 а. с. 78 - 87). Вказана сума, згідно заяви на видачу готівки №4 від 15 травня 2018 року, виплачена ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 10).

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційна скарга на підставі частини другої статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону судове рішення в частині, що оскаржується, у повній мірі не відповідає.

Мотиви і висновки апеляційного суду, що стосуються розглянутих судом першої інстанції вимог до ПАТ «НАСК «Оранта».
За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
У справі встановлено, що рішенням Вінницького районного суду від 17.12.2019 позов ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки на ремонтно-відновлювальні роботи в розмірі 75 988,78 грн. та компенсацію за спричинену маральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн.; стягнуто з відповідача на користь позивача 3 790,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн. (т. 1 а. с. 153-160).
Постановою Вінницького апеляційного суду від 20.02.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Вінницького районного суду від 17.12.219 залишено без змін (т. 1 а. с. 195-198).
Постановою Верховного Суду від 06.10.2021 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково; рішення Вінницького районного суду від 17.12.2019 та постанову Вінницького апеляційного суду від 20.02.2020 в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків та розподілу судових витрат – скасовано; передано справу №128/1453/18 в зазначеній частині на новий розгляд до суду першої інстанції; рішення Вінницького районного суду від 17.12.2019 та постанову Вінницького апеляційного суду від 20.02.2020 в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про компенсацію моральної шкоди залишено без змін; з моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення суду першої інстанції та постанова апеляційної інстанції в скасованій частині втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають (т. 1 а. с. 239-243).
Суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_4 06.10.2021 висловлено окрему думку (т. 1 а. с. 244-252).
У постанові Верховного Суду від 06.10.2021 у цій справі Касаційний суд, скасовуючи рішення Вінницького районного суду від 17.12.2019 та постанову Вінницького апеляційного суду в частині задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, зазначив, що судами при ухваленні рішень не враховано, що обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика, а на застраховану особу, яка завдала шкоду, майнова відповідальність може бути покладена лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком; не встановлено фактичні розміри шкоди, завданої позивачу як власнику автомобіля «ВАЗ 2115» внаслідок його пошкодження під час ДТП, та розмір страхового відшкодування, відповідно, різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, право вимоги виплати якої має позивач за рахунок винної у ДТП особи (відповідача); не встановлено чи звертався позивач до страховика з вимогою про виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності та у розмірі оціненої шкоди відповідно до висновку експерта від 27 березня 2017 року № 53, чи заперечував розміри шкоди і страхової виплати, визначені страховиком.
Частиною першою статті 417 ЦПК України визначено, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Суд першої інстанції при обґрунтуванні оскаржуваного рішення посилався на висновок експерта, який повідомлений про кримінальну відповідальність за статтями 384-385 КК України, від 27 березня 2017 року № 53 за результатами проведеної автотоварознавчої експертизи в рамках кримінального провадження № 12016020000000421, вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «ВАЗ 2115», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження під час ДТП складає 103 578,18 грн., розмір матеріального збитку (визначеного за ринковою вартістю автомобіля «ВАЗ 2115» на момент ДТП) з ПДВ складає 87 880,00 грн. (т. 1 а. с. 4 - 6).
На підставі протоколу (акту) огляду транспортного засобу, зведеної таблиці даних попереднього розрахунку розміру збитку, розрахунку страхового відшкодування та страхового акта ПАТ «НАСК «Оранта» від 01 серпня 2018 року ринкова вартість автомобіля «ВАЗ 2115» - 87 455,20 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ 21150» без урахування зносу – 37 889,94 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ 21150», з урахуванням зносу, становить 28 339,40 грн, розмір страхового відшкодування - 27 889,40 грн (т. 1 а. с. 78 - 87).
Вказана сума страхового відшкодування 15 травня 2018 року виплачена ОСОБА_1 за його заявою.
Отже, з огляду на вищевикладене, місцевий суд, в силу приписів статей 1187, 1194 ЦК України, статей 22, 28, 29, 30, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виходив з того, що в даному випадку обов`язок щодо відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування (100 000,00 грн. згідно полісу №АЕ/7584643 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача ОСОБА_2 – т. 1 а. с. 27) покладається на страховика – ПАТ «НАСК «Оранта». На застраховану особу – ОСОБА_2 , яка завдала шкоду, майнова відповідальність може бути покладена лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза). Фактичний розмір шкоди, завданої позивачу, як власнику автомобіля «ВАЗ 2115», внаслідок його пошкодження під час ДТП, згідно висновку експерта №53 від 27.03.2017, який не оспорений сторонами, становить 87 880,00 грн., що перебуває в межах страхового відшкодування, за виключенням франшизи в сумі 510,00 грн.
Відповідно до копій матеріалів страхової справи 11543 (поліс АЕ7584643 від 12.03.2016, дтп 23.12.2016, забезпечений транспортний засіб «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 ) (т.2 а.с. 128-161), що надані на виконання ухвали суду першої інстанції від 24.03.2023, власником транспортного засобу є ОСОБА_3 , який 30.03.2011 видав нотаріальну довіреність позивачу ОСОБА_1 на право розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду) належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 виданого Немирівським ВРЕР УДАІ України у Вінницькій області 19.08.2009, транспортним засобом марки «ВАЗ 21150», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . ПрАТ «НАСК «Оранта» на підставі розрахунку страхового відшкодування було складено страховий акт №ОЦВ-16-11543/1, згідно якого сума страхового відшкодування становила 27 889,40 грн. (т. 2 а. с. 132, 133). Позивач ОСОБА_1 , який діяв на підставі довіреності від 25.01.2018 в інтересах власника транспортного засобу ОСОБА_3 , подав до ПрАТ «НАСК «Оранта» заяву від 23.04.2018 (т. 2 а. с. 158), в якій просив перерахувати кошти страхового відшкодування в сумі 27 889,40 грн. відповідно до страхової справи № 11543 на рахунок АТ «Правексбанк». Вказана сума (27 889,40 грн.) була перерахована на рахунок власника транспортного засобу – ОСОБА_3 (т. 2 а. с. 124).
Згідно з статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон № 1961-IV).
Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).
За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Отже, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, буде суперечити меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону 1961-IV ).
Положення цивільного законодавства свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон 1961-IV.
Законом визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).
Відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.
Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).
Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.
Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених зазначеним Законом випадках - Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за вказаним Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). 
Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Разом з тим принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).
Вирішуючи питання про відшкодування потерпілій особі різниці між фактичним розміром шкоди, завданої його автомобілю у ДТП, і страховою виплатою, яка підлягала виплаті потерпілому, апеляційний суд, виходить з наступного.
Відповідно до висновку експерта у кримінальному провадженні, складеному від 27 березня 2017 року № 53 за результатами проведеної автотоварознавчої експертизи в рамках кримінального провадження № 12016020000000421, вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «ВАЗ 2115», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження під час ДТП складає 103 578,18 грн., розмір матеріального збитку (визначеного за ринковою вартістю автомобіля «ВАЗ 2115» на момент ДТП) з ПДВ складає 87 880,00 грн. (т. 1 а. с. 4 - 6).
На підставі протоколу (акту) огляду транспортного засобу, зведеної таблиці даних попереднього розрахунку розміру збитку, розрахунку страхового відшкодування та страхового акта ПАТ «НАСК «Оранта» від 01 серпня 2018 року ринкова вартість автомобіля «ВАЗ 2115» становить 87 455,20 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ 21150» без урахування зносу – 37 889,94 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ 21150», з урахуванням зносу, становить 28 339,40 грн, розмір страхового відшкодування - 27 889,40 грн. (т. 1 а. с. 78 - 87).
Суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не дослідив питання визначення вартості транспортного засобу після ДТП, та стягнув з ПАТ «НАСК «Оранта» вартість транспортного засобу до ДТП (87 880 – 27 889,40 = 59 990,60) без визначення різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.
Згідно зі статтею 30 Закону 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.
Відшкодування завданої позивачу шкоди має відбуватися у порядку, визначеному статтею 30 Закону 1961-IV, частиною другою якої і передбачено порядок визначення шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу.
Як вбачається із висновку експерта від 27 березня 2017 року за № 53, що експерт не вирішував питання про визначення вартості автомобіля «ВАЗ 2115», державний номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП.
Суд першої інстанції вирішуючи питання під час ухвалення рішення суду в частині вимог про відшкодування майнової шкоди за пошкодження автомобіля так і не вирішив яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (пункт 4 частини 1 статті 264 ЦПК України) та в порушення норм процесуального права не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме Закон 1961-IV, що призвело до неправильного вирішення справи у цій частині вимог.
За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини друга та четверта статті 83 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц та від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17 зроблено висновок, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його.
У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17 зазначено, що статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Встановлено, що позивач не подав до матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження вартості автомобіля після ДТП.
Позивач наполягав саме на відшкодуванні повної вартості автомобіля на час ДТП, при цьому, залишив собі пошкоджений після ДТП автомобіль «ВАЗ 2115», державний номерний знак НОМЕР_2 , що унеможливлює передачу залишків цього майна страховику або заподіювачу шкоди, відповідно, і відшкодування ОСОБА_1 вартості зазначеного автомобіля на час (до) ДТП.
Апеляційний суд також враховує принцип добросовісності, який полягає у певному стандарті поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Особи, яка бере участь у справі, зобов`язана добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки.
Поведінка позивача щодо залишення собі залишків автомобіля, а також вимога про відшкодування йому повної вартості вказаного автомобіля за ціною станом на час ДТП не є добросовісними.
Отже, суд першої інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме положення статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому безпідставно не дав належної оцінки факту відсутності доказів на підтвердження вартості автомобіля після ДТП.
Встановлення вартості автомобіля після ДТП необхідно для визначення різниці вартості автомобіля до та після ДТП, оскільки саме вказана сума, за вирахуванням суми страхового відшкодування, і підлягає до стягнення на користь позивача з відповідача як заподіювача збитків.
Висновки щодо застосування зазначеної норми права у подібних правовідносинах викладені у постановах від 06 грудня 2021 року у справі № 757/22936/19-ц (провадження № 61-12685св21), від 20 жовтня 2021 року у справі № 205/1314/16-ц (провадження № 61-6829св20).
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди у зв`язку із пошкодженням автомобіля є недоведеними належними і допустимими доказами, а тому у цій частині позову слід відмовити. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції
Встановлені апеляційним судом обставини, а також наявні у матеріалах справи докази дають підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення 59 990 грн. 60 коп. матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню як таке, що постановлене з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.
Оскільки позовні вимоги до ПАТ «НАСК «Оранта» не підлягають задоволенню, то і вимоги про стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу також не підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат
На підставі підпункту «б» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат: виходячи з положень статті 141 ЦПК України, понесені ПАТ «НАСК «Оранта» та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 026 (т. 2 а. с. 186) підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь відповідача.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задовольнити.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 29 червня 2023 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 59 990 гривень 60 копійок у відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 2 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, та стягнення на користь держави судового збору в сумі 1 760 гривень - скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення 59 990 гривень 60 копійок у відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» - відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-д, код ЄДРПОУ 00034186 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) гривень 00 коп. судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                          Ю. Б. Войтко

Судді:                                                                    І. В. Міхасішин 

                                                         М. В. Матківська