ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2023 року                                                    м. Дніпро         Справа №  904/1367/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді  Чередка А.Є. (доповідач)              
суддів Мороза В.Ф., Коваль Л.А., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "СУХА БАЛКА" 

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Ліпинський О.В.) від  28.04.2023 у справі № 904/1367/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕТ-ЮА", с.Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська область 
до Приватного акціонерного товариства "СУХА БАЛКА", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область 
про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 707 607, 86 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДЕТ-ЮА" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "СУХА БАЛКА" про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 707 607,86 грн, з яких: 399 636,65 грн основного боргу, 10 969,31 грн 3% річних, 210 050,63 грн пені, 86 952,27 грн інфляційних втрат.  
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 1359 від 09.08.2019 щодо своєчасної оплати поставленого товару. У зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, окрім основної заборгованості, позивачем нараховані та заявлені то стягнення з відповідача, інфляційні втрати, 3% річних та пеня.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2023 у даній справі позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства “Суха Балка” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕТ-ЮА" 399   636,65 грн основного боргу, 10   913,98 грн 3% річних, 86   952,27 грн інфляційних втрат, 7   462,54 грн витрат зі сплати судового збору, 7   030,77 грн. витрат на професійну правничу допомогу.   В решті позовних вимог відмовлено. 
Рішення місцевого господарського суду мотивовано порушенням відповідачем зобов`язань з оплати товару, поставленого на виконання умов договору №1359 від 09.08.2019. 
Сторони договору не передбачили відповідальність у вигляді обов`язку сплатити пеню за порушення строків виконання зобов`язань та не визначили її розміру, а відтак, відсутні підстави для стягнення пені. 
Прострочення виконання зобов`язання є підставою для нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат. 
Твердження відповідача про те, що прострочення оплати товару сталася з причин настання форс-мажорних обставин, а саме з початком військової агресії Російської федерації проти України та введенням військового стану, які були відомі позивачу, є необґрунтованим. 
Заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає відшкодуванню за рахунок  відповідача в повному обсязі, з урахуванням пропорційності розміру задоволених вимог.
Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариства “Суха Балка” звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати повністю та прийняти нове рішення про відмову у задоволення позовних вимог. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник вказує, що системний аналіз положень договору дає підстави стверджувати, що обов`язковою передумовою здійснення відповідачем оплати за партію товару є надання позивачем повного пакету документів, передбачених, зокрема, п. 2.3 цього договору. У випадку невиконання цього обов`язку позивачем у відповідача не настає обов`язок здійснювати оплату за товар, а штрафні санкції до відповідача за порушення строків розрахунків за договором не застосовуються, три проценти річних за користування чужими грошовими коштами та індекс інфляції не нараховуються та не сплачуються відповідачем. 
Позивачем не додано до позовної заяви доказів надання відповідач повного пакету документів, зокрема, рахунків-фактури, передбачених положеннями договору. Відтак, позивач не надав суду доказів виникнення у відповідача обов`язку здійснення оплати за договором. 
У відповідача не настав обов`язок здійснити оплату за договором внаслідок прострочення позивача, тому, на думку скаржника, нарахування 3% річних, інфляційних втрат за вказаний у позовній заяві період є необґрунтованим та неправомірним. 
Крім того, скаржник зазначає, що згідно з п. 10.1 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання договірних зобов`язань у разі виникнення форс-мажорних обставин та/або обставин непереборної сили після укладення договору. 
Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст.14,14І Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні”, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) у зв`язку з введенням воєнного стану. ТПП України підтвердила, що ці обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін.
Позивач в обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що товар отриманий відповідачем на підставі видаткових накладних, що встановлено на підставі належних, допустимих, достатніх і достовірних доказів, тому відповідно, строк оплати за товар у відповідача настав, і отримання, але нездійснення відповідачем оплати товару є порушенням договірних зобов`язань. Тобто, обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону (ст.ст. 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України) та не залежить від факту виставлення позивачем рахунку на оплату відповідачем вартості здійсненої поставки товару.
Відповідач не повідомляв позивача про настання форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, не було надано будь-яких доказів, що підтверджують їх настання відповідно до вимог, викладених у договорі. Відповідачем не надано доказів дотримання порядку повідомлення позивача про виникнення форс-мажору та, як наслідок, неможливість своєчасної оплати товару з моменту початку збройної агресії російської федерації та того, що саме введення військового стану стало причиною неможливості проведення покупцем своєчасного розрахунку за поставлений згідно договору товар.
Загальний лист ТПП України не є підтвердженням та доказом настання форс-мажорних обставин на підприємстві відповідача та як наслідок несплати боргу за договором поставки.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Чередка А.Є., суддів Вечірка І.О., Мороза В.Ф.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.05.2023 витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи № 904/1367/23.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.06.2023 апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме подання до апеляційного суду належних доказів сплати судового збору у сумі    15921,18 грн.                                                                    
На виконання вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та долучення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів.      
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2023 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи.
На підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади судді Центрального апеляційного господарського суду, та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2023р., для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючого судді – Чередка А.Є., суддів – Коваль Л.А., Мороза В.Ф.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції,  дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 09.08.2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю “Дет-ЮА” (постачальник) та приватним акціонерним товариством “Суха Балка” (покупець) укладено договір №1359, за умовами п.1.1 якого, постачальник зобов`язується передати покупцю продукцію (далі по тексту - товар), а покупець зобов`язується прийняти у власність і оплатити товар на передбачених цим договором умовах.
Відповідно до п. 1.2. договору номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна, вартість товару та інші умови узгоджуються сторонами в специфікаціях (додатках), які після їх підписання, є невід`ємною частиною цього договору. При зазначенні переліку, асортименту в специфікаціях (додатках) обов`язково указується код УКТ ЗЕД товару з дотриманням наступних вимог: при придбанні товарів, вироблених в України (крім підакцизних), вказується не менш як 4 перших символів коду УКТ ЗЕД; при придбанні товарів, імпортованих в Україну та підакцизних, вказується 10 символів коду УКТЗЕД.
Пунктом 2.1. договору передбачено, що поставка товару здійснюється партіями. Партія товару - товар, оформлений одним товарно-транспортним документом.
Базисні умови, терміни поставки товару, а також відвантажувальні реквізити, узгоджуються сторонами в специфікаціях (додатках) до цього договору (п. 2.2. договору).
Датою поставки товару вважається дата, проставлена на видатковій накладній при отриманні товару; при поставці залізничним транспортом - відмітка станції призначення в залізничній накладній, якщо інше не обумовлено специфікацією (додатком).
Право власності на товар, а також всі пов`язані з ним ризики переходять від постачальника до покупця у відповідності до умов переходу права власності на товар, визначений у специфікаціях (додатках) (п. 2.4. договору).           
Відповідно до п. 3.1., 3.2. договору, ціна товару встановлюється та узгоджується сторонами відповідно до п. 1.2 цього договору. Загальна вартість договору визначається вартістю всіх специфікацій (додатків), підписаних по цьому договору, які є невід`ємною частиною договору.
Ціни на товар, що поставляється за цим договором, фіксуються на момент підписання цього договору і не підлягають зміні в односторонньому порядку протягом строку дії цього договору. Зміна ціни допускається тільки за наявності письмової угоди сторін, умову про яку сторони, зазначають у специфікації (додатку). Сторони прийняли, що всі ціни, обумовлені в специфікаціях (додатках) до цього договору, є звичайними, справедливими, ринковими (п. 3.3. договору).
Пунктом 4.1. договору передбачено, що оплата вартості партії товару (платежі) здійснюється в гривнях, на розрахунковий рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі, на умовах оплати узгоджених сторонами у відповідній специфікації (додатках) до цього договору. У цьому випадку, умови оплати поширюються тільки на партії товару, передбачені такими специфікаціями (додатками).
Згідно п. 4.2. договору підставою для оплати узгодженої до відвантаження партії товару є виставлений постачальником рахунок.
Покупець має право здійснити оплату/попередню оплату за банківськими реквізитами, вказаними в розділі 14 цього договору. Постачальник зобов`язаний при виставленні рахунку покупцеві вказувати банківські реквізити, зазначені в цьому договорі (п. 4.4. договору).
Згідно з п. 6.1 договору приймання товару за якістю та кількістю здійснюється на складі покупця: за кількістю – згідно вазі (кількості), зазначеній в товарно-транспортних накладних; за якістю – згідно посвідчення (сертифікату/паспорту) якості, виданого виробником.
Цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Момент підписання договору є дата, зазначена у верхньому правому куті на першій сторінці цього договору (п. 13.5 договору, в редакції додаткової угоди № 2 від 31.12.2020).
Відповідно до специфікації №38 від 02.04.2021 сторонами узгоджено поставку товару на загальну суму 73 188,00 грн у тому числі ПДВ в розмірі 20%.
Відповідно до специфікації №54 від 26.10.2021 сторонами узгоджено поставку товару на загальну суму 50  482,80 грн у тому числі ПДВ в розмірі 20%.
Відповідно до специфікації №58 від 03.12.2021 сторонами узгоджено поставку товару на загальну суму 72 780,00 грн у тому числі ПДВ в розмірі 20%.
Відповідно до специфікації №53 від 19.10.2021 сторонами узгоджено поставку товару на загальну суму 38  922,24 грн у тому числі ПДВ в розмірі 20%.
Відповідно до специфікації №55 від 29.10.2021 сторонами узгоджено поставку товару на загальну суму 83  892,06 грн у тому числі ПДВ в розмірі 20%.
Відповідно до специфікації №52 від 05.08.2021 сторонами узгоджено поставку товару на загальну суму 231 717,24 грн у тому числі ПДВ в розмірі 20%.
Відповідно до специфікації №56 від 05.11.202 сто1ронами узгоджено поставку товару на загальну суму 44  187,24 грн у тому числі ПДВ в розмірі 20%.
Відповідно до специфікації №60 від 04.02.2022 сторонами узгоджено поставку товару на загальну суму 9 672,00 грн у тому числі ПДВ в розмірі 20%.
Відповідно до специфікації №59 від 27.01.2022 сторонами узгоджено поставку товару на загальну суму 46 513,50 грн у тому числі ПДВ в розмірі 20%.
Пунктом 4 вказаних специфікацій визначено умови оплати: 100% - протягом 30 календарних днів з моменту поставки партії товару.
На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на суму 472  824,65 грн, що підтверджується видатковими накладними №1166 від 14.04.2021 на суму 75   689,10 грн, №3410 від 05.11.2021 на суму 23   838,00 грн, №3 від 04.01.2022 на суму 15   756,00 грн, №1 від 04.01.2022 на суму 53   436,00 грн, № 252 від 28.01.2022 на суму 19   344,00 грн, № 4 від 04.01.2022 на суму 19   224,00 грн, №243 від 28.01.2022 на суму 28   405,61 грн, №242 від 28.01.2022 на суму 139   320,00 грн, № 453 від 18.02.2022 на суму 41   626,44 грн, № 448 від 18.02.2022 на суму 46 513,50 грн, № 458 від 18.02.2022 на суму 9   672,00 грн та товарно-транспортними накладними № Р1 від 04.01.2022, №Р252 від 28.01.2022, Р242 від 28.01.2022, № Р453 від 18.02.2022, № Р448 від 18.02.2022, № Р243 від 28.01.2022, №Р4 від 04.01.2022, №Р458 від 18.02.2022, №Р1166 від 14.04.2021, № Р3410 від 05.11.2021, №Р3 від 04.01.2022.    
Для здійснення оплати поставленого товару, позивач виставив відповідачу рахунки на оплату № 4994 від 05.11.2021, №7 від 04.01.2022, № 10 від 04.01.2022, № 369 від 28.01.2022, № 352 від 28.01.2022, № 354 від 18.02.2022, № 628 від 18.02.2022, № 353 від 28.01.2022, № 9 від 04.01.2022, № 717 від 18.02.2022, № 1417 від 14.04.2021.
Відповідач за отриманий товар розрахувався частково на суму 73 188,00 грн за видатковою накладною № 1166 від 14.04.2021, що підтверджується платіжним дорученням № 7156 від 01.07.2021, у зв`язку з чим, в останнього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 399  636,65 грн.
Відповідачем заборгованість за поставлений товар у розмірі 399  636,65 грн не оплачена, що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом. 
Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).
За змістом ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша ст.509 Цивільного кодексу України).
Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України.
Відповідно до частини першої ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Спірні правовідносини сторін виникли за договором № 1359 від 09.08.2019, який за своєю правовою природою є договором поставки.
Частиною 1  статті 265 Господарського кодексу України  передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі  ст. 712 Цивільного кодексу України,   за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею   ст. 655 Цивільного кодексу України   встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Положеннями  статті 664 Цивільного кодексу України   передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1   ст. 692 Цивільного кодексу України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Відповідно до   ст. 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою   ст.193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем, що на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 472   824,65 грн. 
Статтею 610 Цивільного кодексу України   встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1   ст. 530 Цивільного кодексу України   якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Поставка товару за видатковою накладною №3410 від 05.11.2021 на суму 23   838,00 грн була здійснена позивачем поза межами умов специфікацій до договору, а отже, судом першої інстанції правомірно зазначено, що оплата такого товару мала бути здійснена після його прийняття покупцем; щодо решти товару, поставка якого відбувалася в рамках специфікацій, його оплата повинна відбуватися за погодженими в специфікаціях умовами.
Строк виконання зобов`язання з оплати поставленого товару за спірним договору   є таким, що настав.
Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до   статті 625 Цивільного кодексу України   є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (зазначені правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення з 14.05.2021 по 14.02.2022 у розмірі 10   968,31 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 86   952,27 грн.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що позивач при здійсненні розрахунку не врахував положення ст.ст.   253,   254 Цивільного кодексу України, щодо початку та закінчення перебігу строку на виконання зобов`язання за спірним договором. Отже розмір 3% річних за загальний період прострочення з 15.05.2021 по 14.02.2023 становить 10 913,98 грн.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів вважає, що господарським судом правомірно вказано, що цей розрахунок відповідає передбаченим законодавством порядку та способу нарахування, є обґрунтованим та арифметично вірним; невідповідності у визначені початку та закінчення перебігу строку, не вплинули на загальний розмір відповідних нарахувань.
Враховуючи викладене, встановивши факт здійснення позивачем поставки товару та порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати поставленого товару, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частині стягнення заборгованості у загальному розмірі 497  502,90 грн, з яких: 399   636,65 грн основного боргу, 10 913,98 грн 3% річних, 86  952,03 грн інфляційних втрат.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що у зв`язку з неотриманням відповідачем рахунку на оплату товарів, строк оплати товару за договором не настав, враховуючи таке.
Відповідно до  ст. 666 Цивільного кодексу України,  якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.
Згідно з п. 2.3. договору на кожну поставлену партію товару постачальник повинен надати покупцю наступні документи: рахунок-фактуру -1 примірник (оригінал); сертифікат якості виробника/паспорт на товар-1 примірник (оригінал або копія, завірена печаткою постачальника); видаткову накладну - 1 примірник (оригінал) та необхідну кількість копій в залежності від виду транспорту; інші документи, перераховані в специфікації (додатку).
Зазначені вище документи при поставці товару автотранспортом надаються постачальником одночасно з товаром, а при поставці залізничним транспортом - не пізніше, ніж через 2 робочих дні з дати прибуття товару до покупця.
Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що останній звертався до позивача з вимогою надати документи, визначені пунктом 2.3 договору, зокрема рахунки-фактури, встановивши при цьому, розумний строк для їх передання, як і не надано доказів відмови останнього від прийняття товару чи вчинення інших дій, які б могли свідчити про невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором у повному обсязі.
Крім того, згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду рахунок на оплату товару (робіт, послуг) за своєю правовою природою не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти для оплати товару (робіт, послуг), тобто має інформаційний характер.   Ненадання рахунку не є відкладальною умовою   в розумінні приписів   статті 212 Цивільного кодексу України   та не є простроченням кредитора в розумінні   статті 613 вказаного Кодексу, а тому не звільняє боржника від обов`язку здійснити відповідну оплату (постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 29.04.2020 у справі №915/641/19).
Апеляційний господарський суд також відхиляє доводи скаржника про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за порушення договірних зобов`язань через настання форс-мажорних обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану в Україні.
Так,   статтею 218 Господарського кодексу України   передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (стаття 617 Цивільного кодексу України).
Відповідно до п.12.1 договору при настанні обставин непереборної сили (обставин форс-мажору), тобто неможливості повного або часткового виконання будь-якою із сторін зобов`язань по цьому договору внаслідок обставин непереборної сили, а саме: пожежі, стихійного лиха, урядових заборон, блокади, війни, військових дій будь-якого характеру або інших незалежних від сторін обставин, термін (строк) виконання зобов`язань продовжується (переноситься) на такий термін (строк), протягом якого будуть діяти вищевказані обставини та їх наслідки. Сторона, для якої наступили обставини непереборної сили, зобов`язані письмово протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту настання цих обставин повідомити інші сторону про це, вказати орієнтовний термін (строк) дії обставини непереборної сили, а також вжити заходів для зменшення заподіяння збитків другій стороні.
Факт настання обставин непереборної сили повинен підтверджуватися сертифікатом Торгово-промислової палати України або уповноваженої нею регіональною Торгово-промисловою палатою (п.12.3 договору).
З урахуванням наведеного на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).
Відповідно до частини другої   статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні"   форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Колегія суддів враховує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановлений) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України “Про правовий режим воєнного стану”).
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні”, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На даний час строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжений.
За приписами частини першої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.
Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований "Всім кого це стосується", Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст.14, 14-1 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні” від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”. Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Апеляційний господарський суд звертає увагу, саме по собі введення воєнного стану, без доведення учасником справи причинно-наслідкового зв`язку між його введенням та неможливістю своєчасного виконання зобов`язання за договором, не свідчить про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за порушення договірних зобов`язань.
Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
За приписами ст.42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.
Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.
Суд апеляційної інстанції враховує, що у випадку неможливості відповідачем через введення воєнного стану в державі здійснювати підприємницьку діяльність, останній не був позбавлений можливості, узгодивши відповідну дію з позивачем, змінити умови договору щодо порядку та строків оплати, тощо. Натомість, відповідач здійснив часткову оплату поставленого позивачем товару. Окрім цього, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем з огляду на запровадження в державі воєнного стану.
Враховуючи вищевикладене, посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, за відсутності в матеріалах даної справи поданих у встановленому процесуальним законом порядку доказів на підтвердження неможливості виконати конкретне зобов`язання в строк та належним чином, не може вважатись безумовним підтвердженням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
          Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що в решті рішення господарського суду не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції не перегладається.
Враховуючи викладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені   ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду відсутні.
Відповідно до приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275-284  Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2023 у справі № 904/1367/23 - залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                                      А.Є. Чередко  

Суддя                                                                                                                 Л.А. Коваль

Суддя                                                                                                                     В.Ф. Мороз