Номер провадження: 22-ц/813/6123/23 
Справа № 947/19862/22
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2023 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/19862/22
Номер провадження: 22-ц/813/6123/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи: 
- позивач – Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси»,
- відповідач – ОСОБА_1 , 

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою адвоката Ніц Анатолія Сергійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Бескровного Я.В. 15 лютого 2023 року, повний текст рішення складений 15 лютого 2023 року,

встановив:
2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» (далі – КП «Теплопостачання міста Одеси») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за договором орендної плати індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності № ТГО-206/10 від 01.05.2010 року в загальному розмірі – 26 073,71 грн., з яких: - основна заборгованість з орендної плати - 15 005,65 грн.; - заборгованість по відшкодуванню земельного податку - 10 712,60 грн.; - 3 % річних - 251,13 грн.; - пеня - 104,33 грн.. Також позивач просить судові витрати покласти на відповідача (а. с. 2 - 3).
КП «Теплопостачання міста Одеси» обґрунтовує свої вимоги тим, що 01.05.2010 року між підприємством та ОСОБА_1 було укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності. Відповідно до п. 1.1. Договору Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно у вигляді асфальтної площадки, загальною площею - 20,0 кв. м., розташованої на території котельні за адресою - АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі Орендодавця. Майно передається в оренду з метою використання – розміщення гаража (а. с. 4 - 5). 
Пунктами 3.1.-3.3. Договору встановлено, що орендна плата визначається на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 р. № 1846 «Про внесення змін до методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна», із врахуванням результатів конкурсу, щомісячний розмір якої становить - 50 грн. у тому числі ПДВ - 10 грн.. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Орендна плата перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим.
З травня 2010 року Орендар не сплачує орендну плату Орендодавцю, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30 серпня 2022 року складає - 15 380,87 грн..
Згідно із п. 3.4. Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується з Орендодавця, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексу інфляції, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.
Таким чином розмір пені за період з лютого 2022 року по серпень 2022 року складає - 104,33 грн.. Розмір 3% річних складає - 251,13 грн..
Крім того, відповідно умов п. 5.1.12. Договору Орендар зобов`язався здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна та відшкодовувати Орендодавцю витрати пов`язані з укладанням цього Договору. До таких витрат належить сплата земельного податку. КП сплатило у період за квітень 2018 року по серпень 2022 року за Орендаря земельний податок на загальну суму - 10 712,60 грн..
01.09.2021 року позивач направив на адресу відповідачки претензію від 01.09.2021 року № 02-01-01-397 про сплату в строк до 10.09.2021 року заборгованості по орендній платі на суму - 13 475,25 грн. у період з травня 2010 року по серпень 2021 року. Також відповідачці було направлено вимогу від 01.09.2021 року № 02-01-01-398 про відшкодування земельного податку на суму - 8 163,88 грн. у період з квітня 2018 року по серпень 2021 року (а. с. 22, 25).
У зв`язку із несплатою заборгованості відповідачкою по орендній платі та земельного податку КП «Теплопостачання міста Одеси» 19.11.2021 року направило ОСОБА_1 повторну вимогу № 02-01-01-556 про відшкодування до 25.11.2021 року оплати земельного податку на суму - 8 562,12 грн. у період за квітень 2018 року по жовтень 2021 року. Також, 12.08.2021 року КП «Теплопостачання міста Одеси» направило ОСОБА_1 претензію № 02-01-01-555 про сплату у строк до 25.11.2021 року заборгованості по орендній платі на суму - 13 798,47 грн. (а. с. 28, 31).
На вищевказані вимоги та претензії ОСОБА_1 не реагує, у зв`язку із чим станом на 31.08.2022 року за нею утворилася заборгованість по орендній платі на суму - 15 005,65 грн., по оплаті земельного податку на суму - 10 712,60 грн.. 

Позиція відповідачки в суді першої інстанції

ОСОБА_1 не скористалася своїм правом надати відзиву на позов, відзив на позов до суду першої інстанції не надійшов.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2023 року позовні вимоги КП «Теплопостачання міста Одеси» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» заборгованість з орендної плати – 15 005,65 грн., 3% річних – 251,13 грн. та пені – 104,33 грн., а всього – 15 361,11 грн.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» судовий збір у розмірі - 2 270,00 грн. (а. с. 50 - 51).
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно з п. 5.1.2. Договору оренди Орендар зобов`язаний своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату, згідно із п. 3.4. Договору встановлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до Орендодавця, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексу інфляції, за кожен день прострочення, включаючи день оплати. ОСОБА_1 не виконала вимоги Договору, у зв`язку із чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Оскільки Договором оренди не передбачено обов`язку Орендаря щодо відшкодування земельного податку, сплаченого КП «Теплопостачання міста Одеси», то позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 

Адвокат Ніц А.С., діючий від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить змінити рішення Київського районного суду від 15 лютого 2023 року. Позов задовольнити частково в сумі - 5 114,08 грн., в решті позовних вимог відмовити (а. с. 65 - 67).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт обґрунтовує сувої вимоги тим, що рішення Київського районного суду від 15 лютого 2023 року ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що, частково задовольняючи позов, судом першої інстанції було проігноровано ряд нормативно-правових актів, не досліджено у повному обсязі докази, які містяться в матеріалах справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
Адвокат Ніц А.С., діючий від імені ОСОБА_1 , вказує, що судом першої інстанції не було належним чином повідомлено ОСОБА_1 про розгляд справи, у зв`язку із чим вона не мала можливості звернутися до суду із заявою про пропуск строку позовної давності, а тому звернулася із такою заявою до суду апеляційної інстанції.
Посилається на те, що позивач звернувся із позовом 01.09.2022 року, із врахуванням строку позовної давності у три роки заборгованість має бути нарахована з серпня 2019 року і має становити - 5 114,08 грн.. У зв`язку із чим просить змінити рішення суду першої інстанції.

Позиція позивача в суді апеляційної інстанції

25.05.2023 року від КП «Теплопостачання м. Одеси» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін (а. с. 81 - 83).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.05.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Ніц А.С., діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2023 року (а. с. 73 - 74).
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи. 
Відповідно до довідки про доставку електронного листа від 18.05.2023 року документ в електронному вигляді «01 (Р) Відкриття» від 18.05.2023 року доставлено до електронної скриньки КП «Теплопостачання м. Одеси» (а. с. 78).
Відповідно до довідки про доставку електронного листа від 18.05.2023 року документ в електронному вигляді «01 (Р) Відкриття» від 18.05.2023 року доставлено до електронної скриньки адвоката Ніц А.С., діючого від імені ОСОБА_1 (а. с. 79).
25.05.2023 року від КП «Теплопостачання м. Одеси» надійшов відзив на апеляційну скаргу (а. с. 81 - 83).
За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що учасники справи є повідомленими про розгляд справи в апеляційному суді.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.08.2023 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1, 5 цієї частини.
Дана справа за ціною позову (26 073,71 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику його учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Ніц А.С., діючого від імені ОСОБА_1 , підлягає задоволенню чакстково. 

Встановлені обставини по справі, визначені відповідно до них правовідносини

Встановлено, що 01.05.2010 року між КП «Теплопостачання м. Одеси» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності, а саме - асфальтної площадки, загальною площею - 20,0 кв. м., розташованої на території котельні за адресою - АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі позивача. Асфальтна площадка передається в оренду з метою розміщення гаража.
Згідно п.п. 3.1.-3.3. Договору орендна плата складає - 50 грн. щомісячно, у тому числі ПДВ - 10 грн.. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Орендна плата перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим.
З травня 2010 року ОСОБА_1 не сплачує орендну плату КП, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30.08.2022 року складає - 15 380,87 грн..
Згідно із п. 3.4. Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується з Орендодавця, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексу інфляції, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.
Таким чином розмір пені за період з лютого 2022 року по серпень 2022 року складає - 104,33 грн.. Розмір 3% річних складає - 251,13 грн..
Крім того, відповідно умов п. 5.1.12. Договору Орендар зобов`язався здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна та відшкодовувати Орендодавцю витрати пов`язані з укладанням цього Договору. До таких витрат належить сплата земельного податку. КП сплатило у період за квітень 2018 року по серпень 2022 року за Орендаря земельний податок на загальну суму - 10 712,60 грн..
01.09.2021 року позивач направив на адресу відповідачки претензію від 01.09.2021 року № 02-01-01-397 про сплату в строк до 10.09.2021 року заборгованості по орендній платі на суму -13 475,25 грн. у період з травня 2010 року по серпень 2021 року. Також КП «Теплопостачання міста Одеси» направило відповідачці вимогу від 01.09.2021 року № 02-01-01-398 про відшкодування земельного податку на суму - 8 163,88 грн. у період з квітня 2018 року по серпень 2021 року.
У зв`язку із несплатою заборгованості відповідачкою по орендній платі та земельного податку КП «Теплопостачання міста Одеси» 19.11.2021 року направило ОСОБА_1 повторну вимогу № 02-01-01-556 про відшкодування до 25.11.2021 року оплати земельного податку на суму - 8 562,12 грн. у період за квітень 2018 року по жовтень 2021 року. Також, 12.08.2021 року КП «Теплопостачання міста Одеси» направило ОСОБА_1 претензію № 02-01-01-555 про сплату у строк до 25.11.2021 року заборгованості по орендній платі на суму - 13 798,47 грн..
На вищевказані вимоги та претензії ОСОБА_1 не реагує, у зв`язку із чим, станом на 31.08.2022 року за нею утворилася заборгованість по орендній платі на суму - 15 005,65 грн., по оплаті земельного податку на суму - 10 712,60 грн.. 
Між сторонами виникли правовідносини з договору оренди майна.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. 
Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 3) частини третьої статті 2 ЦПК України.
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).
Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін – один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду – передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Колегія суддів зазначає, що аналіз постанов Верховного Суду підтверджує, що застосування пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є однаковим, передбачуваним та послідовним.
Так, про це свідчить численна кількість постанов суду касаційної інстанції, в яких зазначається, що пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду: від 06 лютого 2019 року у справі № 234/8333/16-ц (провадження № 61-42012св18), від 08 травня 2019 року у справі № 2-2581/11 (провадження № 61-21111св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 2-2403/2007 (провадження № 61-15049св19), від 22 січня 2020 року у справі № 759/1958/15-ц (провадження № 61-20707св19), від 29 січня 2020 року у справі № 635/3414/16-ц (провадження № 61-21027св19), від 26 лютого 2020 року у справі № 336/6515/17 (провадження № 61-282св20), від 26 лютого 2020 року у справі № 505/3408/14-ц (провадження № 61-42683св18), від 17 березня 2020 року у справі № 194/1276/15-ц (провадження № 61-8614св19), від 08 квітня 2020 року у справі № 360/375/18 (провадження № 61-1018св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 370/2754/14-ц (провадження № 61-22453св18), від 30 липня 2020 року у справі № 755/13782/15-ц (провадження № 61-4835св20), від 12 серпня 2020 року у справі № 225/4880/17 (провадження № 61-1893св19), від 19 серпня 2020 року у справі № 303/5161/19 (провадження № 61-4702св20), від 02 вересня 2020 року у справі № 203/1235/17 (провадження № 61-35530св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 202/7607/14-ц (провадження № 61-283св19), від 11 листопада 2020 року у справі № 495/639/17 (провадження № 61-3726св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 617/1322/15-ц (провадження № 61-45185св18), від 03 лютого 2021 року у справі № 638/15016/14-ц (провадження № 61-18844св19), від 24 лютого 2021 року у справі № 361/8730/15-ц (провадження № 61-17263св20), від 24 лютого 2021 року у справі № 466/5632/14-ц (провадження № 61-18371св19), від 10 березня 2021 року у справі № 761/26280/17 (провадження № 61-15020св20), від 24 березня 2021 року у справі № 211/1971/15-ц (провадження № 61-14285св20), від 10 березня 2021 року у справі № 761/26280/17 (провадження № 61-15020св20), від 24 березня 2021 року у справі № 211/1971/15-ц (провадження № 61-14285св20), від 21 квітня 2021 року у справі № 642/8473/14-ц (провадження № 61-4943св20), від 27 квітня 2021 року у справі № 184/104/17 (провадження № 61-5997св20), від 12 травня 2021 року у справі № 216/3765/16-ц (провадження № 61-9765св19), від 11 серпня 2021 року у справі № 567/955/15-ц (провадження № 61-4490св20), від 11 серпня 2021 року у справі № 545/690/18 (провадження № 61-11146св20), від 29 вересня 2021 року у справі № 202/1824/20 (провадження № 61-12847св21), від 22 вересня 2021 року у справі № 369/9465/20 (провадження № 61-6946св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 520/16369/13-ц (провадження № 61-12066св20), від 29 вересня 2021 року у справі № 336/7603/13-ц (провадження № 61-18136св20), від 17 листопада 2021 року у справі № 760/21831/18 (провадження № 61-16283св20), від 03 листопада 2021 року у справі № 205/5106/15-ц (провадження № 61-4620св20), від 04 листопада 2020 року у справі № 505/5007/15-ц (провадження № 61-2601св19), від 24 листопада 2021 року у справі № 753/5990/17 (провадження № 61-16232св20), від 14 грудня 2021 року у справі № 370/1226/15-ц (провадження № 61-6936св21), від 19 січня 2022 року у справі № 325/2132/19 (провадження № 61-6502св21), від 02 лютого 2022 року у справі № 127/2-4507/09 (провадження № 61-17088св21), від 09 лютого 2022 року у справі № 344/11947/20 (провадження № 61-17632св21), від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) та ін.).
Тлумачення частини першої статті 8, частини другої статті 211, пункту 3) частини третьої статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що:
- обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства – відкритості судового процесу;
- невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства;
- розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів вручення судової повістки ОСОБА_1 про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України.
Відповідно до довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 21.09.2022 року ОСОБА_1 зареєстрована з 20.03.1991 року за адресою - АДРЕСА_2 (а. с. 39).
Проте, в матеріалах справи міститься рекомендоване поштове повідомлення на ім`я ОСОБА_1 , з відміткою пошти про відсутність адресата за вказаною адресою, з якого вбачається, що остання повідомлялася за адресою - АДРЕСА_3 (а. с. 47 - 48).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме розглянуто справу за відсутності відповідачки, щодо якої відсутні відомості про належне її повідомлення.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення на підставі положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Вирішуючи спір, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Згідно з ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Відповідно до п. 10.1 Договору від 01.05.2010 року він діє протягом 1 року, а в частині орендаря щодо орендної плати - до виконання зобов`язань.
У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, цей договір вважається продовженим на той самий термін і на таких самих умовах, але за ставкою орендної плати, яка діяла на дату припинення договору (п. 10.6).
Згідно з п. 5.1.2. Договору оренди орендар зобов`язаний своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.
Пунктами 3.1.-3.3. Договору встановлено, що орендна плата визначається на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 № 1846 Про внесення змін до методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, із врахуванням результатів конкурсу, щомісячний розмір якої становить 50 грн. утому числі ПДВ 10 грн. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Орендна плата перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим.
ОСОБА_1 не перераховує орендну плату КП «Теплопостачання м. Одеси», внаслідок чого утворилася заборгованість на загальну суму - 15 005,65 грн., що підтверджується розрахунком.
Пунктом 3.4. Договору встановлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується з орендодавця, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексу інфляції, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.
Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про доведеність позову в частині стягнення заборгованості по орендній платі, 3 % річних та пені, у загальному розмірі - 15 361,11 грн..
Таким чином, вказана сума грошових коштів підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь КП «Теплопостачання м. Одеси».
Що стосується відшкодування земельного податку, то колегія суддів виходить із наступного.
Згідно з статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю – обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України тут і далі – ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності – обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».
Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Частиною першою статті 93 та статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 цього Кодексу).
Між КП «Теплопостачання міста Одеси» та ОСОБА_1 укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності. Майно знаходиться на балансі орендодавця.
Платником земельного податку за земельну ділянку на якій розміщено орендоване майно є - КП «Теплопостачання міста Одеси».
Натомість Орендар за зазначеним договором має лише зобов`язання сплати орендної плати за майно (п.3.1 договору) та витрат, пов`язаних з утриманням орендованого майна (п. 5.1.12 договору).
Оренда майна на земельній ділянці комунальної власності не призводить до автоматичного набуття орендарем обов`язку безпосередньої плати земельного податку чи його відшкодування платнику цього податку.
Відповідач не є власником або землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. При цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Договором також не передбачено обов`язку орендаря щодо відшкодування земельного податку, сплаченого комунальним підприємством, тому цей платіж не може бути покладений на орендаря.
У зв`язку із чим, вимоги КП «Теплопостачання м. Одеси» в частині відшкодування земельного податку є необґрунтованими та безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.
Що стосується доводів апеляційної скарги відносно застосування строку позовної давності, то колегія суддів виходить із наступного.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
Вищевказане кореспондується із висновками, викладеними у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18).
Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена, наприклад, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження № 12-119гс19, пункти 6.43, 6.44).
Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)).
За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому, так і в позасудовому порядку.
З урахуванням наведеного три відсотки річних та інфляційні збитки, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають стягненню в межах трирічної позовної давності.
У свою чергу постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року. На час ухвалення рішення у справі карантин в Україні продовжено до 30.04.2023 року.
30 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла закон № 540-IX (набрав чинності 02.04.2020), який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину.
Зокрема, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
У зв`язку із чим, колегія суддів не може погодитися із доводами адвоката Ніц А.С., діючого від імені ОСОБА_1 , щодо застосування строку позовної давності.
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є частково доведеними, тому вона підлягає частковому задоволенню
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Оскільки висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, проте суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що призвело до розгляду справи за відсутності належного сповіщення відповідачки, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, за вищевказаного обґрунтування.

Розподіл судових витрат

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню тільки у зв`язку із неналежним сповіщенням відповідачки, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підстав для нового розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Дата ухвалення рішення, порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справи,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Ніц Анатолія Сергійовича, діючого від імені ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2023 року – скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов КП «Теплопостачання м. Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» (код ЄДРПОУ 34674102) заборгованість з орендної плати у розмірі – 15 005 (п`ятнадцять тисяч п`ять) грн. 65 коп., три відсотки річних у сумі – 251 (двісті п`ятдесят одна) грн.13 коп., пеню в розмірі – 104 (сто чотири) грн. 33 коп., всього стягнути - 15 361 (п`ятнадцять тисяч триста шістдесят одна) грн. 11 коп..

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» судовий збір у розмірі - 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України

Головуючий суддя:                                                          А. П. Заїкін 

Судді:                                                                                        С. О. Погорєлова

                                                                               О. М. Таварткіладзе