12.07.23
22-ц/812/616/23
Єдиний унікальний номер судової справи: 487/872/20
Номер провадження: 22-ц/812/583/23 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
Номер провадження: 22-ц/812/616/23

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2023 року м. Миколаїв 
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів - Темнікової В.І., Тищук Н.О., 
із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,
за участю: представника позивача - Костенка С.О., представників відповідачів: Іноземцева Є.С., Ткачук Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами 
Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут»
на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2023 року, ухваленого під головуванням судді - Сухаревич З.М. в приміщенні того ж суду о 12 год.43 хв. по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (надалі - АТ «Миколаївгаз»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» (надалі - ТОВ «Миколаївгаз Збут») про зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и л а:

У лютому 2020 року адвокат Костенко С.О. від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до ТОВ «Миколаївгаз Збут» за участю третьої особи АТ «Миколаївгаз», в якому просив зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за спожитий природний газ за адресою: АДРЕСА_1 згідно з особистими розрахунками позивача та вирішити питання про судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 3 500 грн. та судовий збір.
Позов обґрунтовано тим, що 15 жовтня 2019 року за запитом ОСОБА_1 ТОВ «Миколаївгаз Збут» було надано витяг з особового рахунку № НОМЕР_1 з 01 липня 2015 року по теперішній час, згідно якого заборгованість за адресою: АДРЕСА_1 , станом на покази лічильника газу 198 000,82 куб.м. складає 4 130,49 грн. 28 жовтня 2019 року позивачу було надіслано вимогу - повідомлення про сплату заборгованості за спожитий природний газ на покази лічильника 19 850,00 куб.м в сумі 4 450,66 грн. 
Між тим, позивачем були виявлені розбіжності між рахунком та фактичними показами лічильнику, відповідно до його підрахунків, станом на вересень 2019 року ним спожито 19 850 куб.м. газу, а заборгованість становить 50,28 грн. Позивач вважає, що така ситуація стала наслідком порушення з боку АТ «Миколаївгаз», який відповідає за передачу даних про об`єм (обсяг) розподілу та споживання природного газу ТОВ «Миколаївгаз Збут». Зокрема, АТ «Миколаївгаз» було безпідставно передано значення об`єму природного газу, приведеного до стандартних умов, яке не може використовуватися постачальником при визначенні об`єму споживання природного газу та виставленні ним рахунку споживачу. З огляду на відсутність у позивача відповідної правової освіти він звернувся за професійною правничою (правовою) допомогою та поніс відповідні витрати на дані послуги в розмірі 3 500 грн.
29 квітня 2020 року ТОВ «Миколаївгаз Збут» надало відзив на позовну заяву, в якому вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що подана з порушенням вимог визначеного Законом способу захисту порушених прав. Оскарження дій відповідача щодо визначення заборгованості за використаний природний газ, які є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Усе, що зазначив позивач, може бути запереченням в разі пред`явлення до нього позову про стягнення певної суми, однак таких позовних вимог ніхто не заявляв. Крім того, представник ТОВ «Миколаївгаз Збут» зазначає, що діяльність з розподілу природного газу здійснює ПАТ «Миколаївгаз» та зобов`язаний здійснювати облік газу, що надходить до газорозподільних мереж. Відповідно до норм Ліцензійних умов та Кодексу газорозподільних систем, саме ПАТ «Миколаївгаз», як оператор ГРМ, є відповідальним за облік природного газу у побутових споживачів та визначені ним обсяги природного газу є обов`язковими для постачальника - ТОВ «Миколаївгаз Збут» у взаємовідносинах із споживачем. Позивач по суті звертається із позовом про визнання незаконними дій оператора ГРМ - ПАТ «Миколаївгаз» в частині визначення фактичного обсягу природного газу шляхом приведення його до стандартних умов, а відтак ТОВ «Миколаївгаз Збут» є неналежним відповідачем.
13 липня 2020 року представником АТ «Миколаївгаз» надані пояснення на позовну заяву в яких зазначав, що АТ «Миколаївгаз» законно здійснюється приведення природного газу до стандартних умов. Звертає увагу, що відповідно до умов п. 5.5. Типового договору споживач зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти днів (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ, однак позивач порушує ці умови. При цьому, покази газового лічильника з квитанцій № 30480436 від 02 червня 2019 року, №33317030 від 04 серпня 2019 року, №35080064 від 08 вересня 2019 року, №36404635 від 02 жовтня 2019 року були враховані АТ «Миколаївгаз». Заборгованість позивача утворилась через неповну оплату послуг з газопостачання, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.
10 серпня 2020 року надійшли пояснення представника АТ «Миколаївгаз» в яких зазначає, що відповідно до витягу з особового рахунку, приведення обсягів природного газу до стандартних умов немає жодного відношення до суми заборгованості, яка виникла у зв`язку з недоплатою позивачем коштів за спожитий природний газ. За період жовтень 2018 року - жовтень 2019 року обсяг природного газу приведеного до стандартних умов складає 20,14 куб.м., що дорівнює 165,94 грн., а не 4 130,49 грн., як зазначає позивач. Позивачем не наведено жодної норми в підставах позову, яка б забороняла третій особі приводити обсяги спожитого природного газу до стандартних умов, а постачальнику використовувати ці обсяги для розрахунку за поставлений природний газ. Кодексом газорозподільчих систем на третю особу покладено обов`язок при комерційному обліку газу, в тому числі, здійснювати дві окремі процедури: 1) приведення газу до стандартних умов; 2) розрахунок спожитого обсягу енергії природного газу, про який повідомляється споживач в платіжному документі. 
09 листопада 2020 року надійшло клопотання позивача про залучення як відповідача АТ «Миколаївгаз» та прийняття до розгляду позовної заяви з відповідними похідними та зміненими позовними вимогами.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву (уточнену) ОСОБА_1 до ТОВ «Миколаївгаз Збут», АТ «Миколаївгаз» про зобов`язання вчинити певні дії. Залучено до участі у справі в якості співвідповідача - АТ «Миколаївгаз».
У позовній заяві позивач просить зобов`язати АТ «Миколаївгаз» привести облік об`єму спожитого газу у відповідність з об`ємом реально спожитому газу за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати ТОВ «Миколаївгаз Збут» анулювати нараховану заборгованість та здійснити перерахунок відповідний реально спожитому об`єму природного газу за адресою: АДРЕСА_1 згідно з особистими розрахунками позивача. Стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 3 500 грн. та судовий збір.
25 січня 2021 року від представника АТ «Миколаївгаз» подано відзив до уточненої позовної заяви, в якому зазначає, що заява позивача не відповідає вимогам ст.49 ЦПК України, оскільки позивач змінює не тільки предмет, але й підстави позову і її слід розглядати як новий позов з новими позовними вимогами, які мають бути оформленні письмовою заявою у відповідності із ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог. 
Щодо заявлених позовних вимог, відповідач зазначає, що якщо уважно ознайомитись із вказаним витягом з особового рахунку, то стає зрозумілим, що дії АТ «Миколаївгаз» з приведення спожитих побутовим споживачем обсягів природного газу до стандартних умов здійснюються починаючи з жовтня 2018 року. При цьому заборгованість Позивача за спожитий природний газ не приведений до стандартних умов станом на 01 жовтня 2018 року складає 2 713,01 грн. За період жовтень - грудень 2018 року позивачу було нараховано 2 754,89 грн., з яких сплачено 1 844,67 грн. Відповідно заборгованість позивача станом на 01 січня 2019 року склала 3 623,21 грн. Протягом січня - жовтня 2019 року позивачеві нараховано 4 638,40 грн., з яких сплачено 4 153,56 грн. Станом на 01 жовтня 2019 року заборгованість позивача, з урахуванням 22,55 грн. пені нарахованої за порушення строків оплати, склала 4130,49 грн. Приведення обсягів природного газу до стандартних умов немає жодного відношення до суми заборгованості яка виникла у зв`язку із недоплатою позивачем коштів за спожитий природний газ. З наданого позивачем витягу з особового рахунку вбачається, що за період жовтень 2018 року - жовтень 2019 року обсяг природного газу приведеного до стандартних умов складає 20,14 куб. м., що дорівнює 165,94 грн., а не 4 130,49 грн., як зазначає позивач. Висновки позивача про безпідставність передачі значення об`єму, природного газу, приведеного до стандартних умов, яке не може використовуватися постачальником при визначенні об`єму споживання газу та виставленні ним рахунку споживачу є хибними.
07 жовтня 2021 року до суду надійшли додаткові пояснення представника ТОВ «Миколаївгаз Збут», в яких зазначає, що АТ «Миколаївгаз» є оператором газорозподільної системи (оператор ГРМ) і є відповідальним за облік природного газу у побутових споживачів та визначені ним обсяги природного газу є обов`язковими для постачальника – ТОВ «Миколаївгаз Збут». Враховуючи, що АТ «Миколаївгаз» відповідно до квитанцій отримує плату за розподіл природного газу, саме до компетенції АТ «Миколаївгаз» відносяться вирішення питань щодо здійснення нарахування за фактичними показниками лічильника, які заявлені позивачем у позовній заяві. ТОВ «Миколаївгаз Збут», як сторона договору постачання природного газу побутовому споживачу здійснює лише обчислення, тобто математичні розрахунки з наданими йому числовими значеннями об`єму спожитого газу, що визначені оператором ГРМ обсяги природного газу, які є обов`язковими для нього, як постачальника у взаємовідносинах. ТОВ «Миколаївгаз Збут» здійснює лише нарахування сум до сплати за фактично отриманими від АТ «Миколаївгаз» числовими обсягами та не проводить розрахунки обсягів самостійно. Щодо вимог про стягнення судових витрат на правничу допомогу представник вважає, що позивачем не доведено порушення його прав ТОВ «Миколаївгаз Збут».
30 березня 2023 року надійшли додаткові пояснення представника АТ «Миколаївгаз», в яких посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 161/11800/19 від 23 листопада 2021 року зазначає, що твердження позивача про безпідставність передачі значення об`єму, природного газу, приведеного до стандартних умов, яке не може використовуватися постачальником при визначенні об`єму споживання природного газу та виставленні ним рахунки споживачу є хибними. 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2023 року позов задоволено.
Зобов`язано АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» привести облік об`єму спожитого газу у відповідність з об`ємом реально спожитому газу (з приведенням об`єму природного газу до стандартних умов) відповідно до показів лічильника, відображених у розрахункових документах, за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) за період з 01 січня 2017 року по жовтень 2019 року. Зобов`язано ТОВ «Миколаївгаз Збут» скасувати нараховану заборгованість за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) за період з 01 січня 2017 року по жовтень 2019 року та здійснити перерахунок за природний газ за цей період, який відповідає реально спожитому об`єму природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з об`ємами споживання газу, що визначені АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» за період з 01 січня 2017 року по жовтень 2019 року. Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду мотивовано тим, що показники об`ємів спожитого позивачем природного газу, які зазначались позивачем, та об`єми газу, на які здійснювались нарахування ТОВ «Миколаївгаз Збут» є різними у відповідні періоди часу, що не сприяє визначеності у проведених розрахунках заборгованості за спожитий позивачем природний газ. Натомість перевірки показань фактично використаних побутовим споживачем обсягів природного газу АТ «Миколаївгаз» та ТОВ «Миколаївгаз Збут» не провів.
Враховуючи, що визначення об`ємів спожитого природного газу покладено на АТ «Миколаївгаз», суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо зобов`язання АТ «Миколаївгаз» привести облік об`єму спожитого природного газу у відповідність з об`ємом реально спожитому газу відповідно до показів лічильника. Оскільки судом встановлено неправильне розрахування об`єму спожитого газу, це свідчить про неправомірне нарахування відповідачем ТОВ «Миколаївгаз Збут» заборгованості позивачу за спожитий природний газ за період з 01 січня 2017 року по жовтень 2019 року та є підставою для покладення на відповідача ТОВ «Миколаївгаз Збут» обов`язку скасувати заборгованість та здійснити перерахунок.
Не погодившись з рішенням суду представник АТ «Миколаївгаз» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду в частині частково задоволених позовних вимог до АТ «Миколаївгаз» скасувати та ухвалили нове рішення, яким в цій частині відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що уточнена позовна заява не відповідає вимогам ст. 49 ЦПК України, оскільки позивач змінює не тільки предмет, але й підстави позову і її слід розглядати як новий позов з новими позовними вимогами, які мають бути оформленні у відповідності з вимогами ЦПК України і одночасно відмовою від раніше заявлених позовних вимог. Суд не звернув увагу на те, що позивач за період з січня 2017 року по вересень 2019 року жодного разу не виконав покладених на нього вищенаведеними нормами Кодексу ГРМ та типового договору розподілу природного газу обов`язків зі зняття показів природного газу та передачі їх АТ «Миколаївгаз».
В апеляційній скарзі представник ТОВ «Миколаївгаз Збут», посилаючись на те, що рішення суду прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, просила рішення суду в частині частково задоволених позовних вимог до ТОВ «Миколаївгаз Збут» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог до ТОВ «Миколаївгаз Збут».
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що оплата за газ у період визначений в договорі на постачання газу здійснюється за об`єми газу, переданими до ТОВ «Миколаївгаз Збут» АТ «Миколаївгаз». При цьому зазначені позивачем розрахунки є помилковими та такими, що не підтверджені належними доказами, а додані до позовної заяви повідомлення про сплату на підтвердження проведених оплат не вказують на неправомірність нарахувань проведених ТОВ «Миколаївгаз Збут» по особовому рахунку позивача та відсутності заборгованості.
Відзивів на апеляційні скарги не надходило.
Заслухавши суддю - доповідача, осіб, які приймали участь у розглядів справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.
За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.
Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 4 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Суть цієї статті зводиться до вимоги надати такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (див. постанови від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц та від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц).
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine) від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 33).
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_1 є споживачем послуг, які надаються ТОВ «Миколаївгаз Збут» та АТ «Миколаївгаз» квартирі АДРЕСА_2 за особовим рахунком № НОМЕР_1 .
Для обліку спожитого позивачем природного газу у квартирі встановлений лічильник Галлус G-2,5 №01169106.
Послуги з постачання природного газу надаються постачальником позивачу на підставі Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2500. 
Послуги з розподілу природного газу надаються оператором ГРМ на підставі Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2498.
Пунктом 1 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГРМ встановлено, що експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно Оператори ГРМ.
АТ «Миколаївгаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу, отже є оператором газорозподільної системи (Оператор ГРМ), на підставі Ліцензії №1228 від 09 квітня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
ТОВ «Миколаївгаз Збут» є ліцензійним постачальником природного газу на території м. Миколаєва та Миколаївської області з 01 січня 2015 року.
АТ «Миколаївгаз», як Оператор ГРМ, здійснює експлуатацію газорозподільних систем, облік спожитого природного газу, зокрема визначення спожитих побутовими споживачами обсягів природного газу, а ТОВ «Миколаївгаз збут», як постачальник зі спеціальними обов`язками, здійснює нарахування оплати за спожитий природний газ населенню і збір коштів за використаний природний газ.
28 жовтня 2019 року ТОВ «Миколаївгаз Збут» було надіслано ОСОБА_1 вимогу-повідомлення про сплату заборгованості за спожитий природний газ, в якій зазначено, що останній не виконав свої зобов`язання як побутовий споживач природного газу і на покази лічильника газу 19850,00 куб.м. у нього існує заборгованість в сумі 4 450,66 грн.
Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). 
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Як на підставу задоволення своїх вимог, позивач посилається на те, що АТ «Миколаївгаз», було безпідставно передано значення об`єму природного газу, приведеного до стандартних умов (Об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов та переведений в одиниці енергії (обсяг) згідно з розділом XV Кодексу газорозподільних систем), яке не може використовуватися постачальником при визначенні об`єму споживання природного газу та виставленні ним рахунку споживачу. 
Відхиляючи доводи позивача щодо безпідставності передання АТ «Миколаївгаз» значення об`єму природного газу, спожитого побутовим споживачем, приведеного до стандартних умов, суд першої інстанції вірно послався на те, що на час виникнення спірних правовідносин чинним законодавством не було належно врегульовано питання обчислення об`ємів спожитого природного газу побутовими споживачами. 
З таким висновком суду колегія погоджується виходячи з наступного.
Так, взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України від 09 квітня 2015 року № 329-VIII «Про ринок природного газу» (далі - Закон № 329-VIII), Кодексом ГРМ, Правилами № 2496, Типовим договором № 2498,Типовим договором № 2500 та іншими нормативно-правовими актами України.
Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону № 329-VIIІ постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості в кількості та порядку, передбаченого договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.
Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується регулятором та оприлюднюється в установленому порядку, за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частинами першою - третьою статті 18 Закону № 329-VIIІ передбачено, що приладовий облік природного газу здійснюється з метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання.
Приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу.
Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».
У пунктах 1, 2, 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вказано, що цей Кодекс розроблений відповідно до Закону № 329-VIIІ.
Цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора ГРМ із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.
Дія цього Кодексу поширюється на операторів ГРМ, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.
Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору № 2498, в порядку, визначеному цим розділом.
Згідно з пунктом 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ розрахунки споживача за договором розподілу природного газу здійснюються за тарифом, встановленим регулятором для відповідного оператора ГРМ, виходячи з величини приєднаної потужності об`єкта споживача.
Оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу.
Основні засади комерційного обліку природного газу в ГРМ врегульовані в пунктах 1-5 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГРМ, у яких вказано таке.
Порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу. Порядок укладання договору розподілу природного газу визначений розділом VІ цього Кодексу (пункт 2).
У пункті 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГРМ зазначено, що фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРМ (у тому числі по об`єктах споживачів) за певний період визначається в точках комерційного обліку (на межі балансової належності) на підставі даних комерційних вузлів обліку, встановлених в точках вимірювання, та інших регламентованих процедур у передбачених цим Кодексом випадках.
Об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов та переведений в одиниці енергії (обсяг) згідно з розділом XV цього Кодексу.
Для визначення об`єму спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту споживача використовуються дані комерційного вузла обліку оператора ГРМ. У разі відсутності комерційного ВОГ у оператора ГРМ використовуються дані комерційного ВОГ споживача. Споживач не може відмовитись від встановлення комерційного ВОГ з ініціативи та за кошти оператора ГРМ. В іншому випадку розподіл природного газу такому споживачу припиняється в порядку, визначеному розділом VІ цього Кодексу.
У розділі XV кодексу ГРМ закріплено порядок перерахунку об`єму природного газу в його обсяг, визначений в одиницях енергії, а в главі 1 - порядок розрахунку обсягу енергії.
Так, обсяг енергії виміряного об`єму газу за певний період розраховують шляхом перемноження цього об`єму, приведеного до стандартних умов, на середньозважене значення вищої теплоти згоряння газу за цей період (пункт 1 глави 1 розділу ХV Кодексу ГРМ).
Обсяг енергії природного газу, що проходить через комерційний ВОГ, який обладнаний потоковим хроматографом або потоковим густиноміром з калориметром (далі - потокові ЗВТ із визначенням ФХП), визначається: в автоматичному режимі з використанням коректорів або обчислювачів об`єму газу з функцією розрахунку енергії природного газу; у напівавтоматичному режимі з використанням спеціалізованих програм на основі погодинних значень теплоти згоряння з потокових ЗВТ визначення ФХП газу та об`єму газу з коректорів / обчислювачів об`єму газу (пункт 2 глави 1 розділу ХV цього Кодексу).
Обсяг енергії природного газу, що проходить через комерційний ВОГ, який не обладнаний потоковими ЗВТ з визначенням ФХП, розраховується з використанням середньозваженої вищої теплоти згоряння природного газу за певний період, що визначається в певній точці (ділянці) газопроводу через аналіз компонентного складу проби природного газу, та розраховують за формулою вказаною в цьому пункті формулою (пункт 3 глави 1 розділу ХV цього Кодексу).
У пункті 6 глави 1 розділу ХV Кодексу ГРМ вказано, що за відсутності корекції тиску та температури у ЗВТ, виміряний об`єм газу має бути приведений до стандартних умов за визначеною в цьому пункті формулою.
Для проведення розрахунків по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури, коефіцієнт приведення до стандартних умов (k) необхідно визначати за відповідними додатками до Методики № 116).
При цьому в розділі 1 Методики № 116 (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до якої відсилає пункт 6 глави 1 розділу ХV Кодексу ГРМ, передбачено, що Методика № 116 призначена для приведення об`єму природного газу, який вимірюється побутовими лічильниками газу в робочих умовах, до стандартних умов за результатами вимірювання об`єму газу низького тиску лічильниками, що не мають спеціальних пристроїв для автоматичного приведення до стандартних умов їх показів у разі зміни температури та тиску газу.
Розрахунки об`єму газу, приведеного до стандартних умов, здійснюються з урахуванням коефіцієнтів коригування показів лічильників, визначених у цій Методиці. Такі розрахунки виконуються споживачами газу самостійно.
У пункті 5.6 розділу V Типового договору № 2498 зазначено, що після визначення загального об`єму розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу, приведеного до стандартних умов, оператор ГРМ в установленому порядку здійснює переведення величини об`єму природного газу в обсяг розподіленої (спожитої) енергії, що має визначатись за трьома одиницями виміру: кВт·год, Гкал, МДж.
Дані про об`єм (м куб.) та обсяг (кВт·год, Гкал, МДж) розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за розрахунковий період (місяць) зазначаються оператором ГРМ в особистому кабінеті споживача (після його запровадження) та/або в рахунку про сплату послуги за цим договором.
У пункті 5.3 розділу V Типового договору № 2498, передбачалося, що за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (куб. м) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених у Кодексі ГРМ. Також у пункті 6 глави 1 розділу ХV Кодексу ГРМ передбачалося, що за відсутності корекції тиску та температури у ЗВТ, виміряний об`єм газу має бути приведений до стандартних умов за визначеною в цьому пункті формулою.
Отже, нормами Кодексу ГРМ та положеннями Типового договору № 2498, які затверджені регулятором, встановлено обов`язок оператора ГРМ проводити розрахунки по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури, шляхом приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, оскільки прямих вказівок на те, що ці норми поширюються лише на комерційних споживачів, у законодавстві немає, а така можливість стосовно побутових споживачів прямо передбачена актами самого регулятора.
Тобто на час виникнення спірних правовідносин не було передбачено жодних виключень щодо приведення об`єму природного газу спожитого побутовим споживачем до стандартних умов.
Можна зробити висновок, що на час виникнення спірних правовідносин чинним законодавством не було належно врегульовано питання обчислення об`ємів спожитого природного газу побутовими споживачами, а регулятором та відповідним міністерством не було вчинено дій з належного урегулювання спірних правовідносин.
Лише 06 листопада 2020 року НКРЕКП прийняло постанову № 2033 «Про затвердження Методики визначення розмірів нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу при здійсненні розподілу природного газу та змін до деяких постанов НКРЕКП» (далі - постанова НКРЕКП № 2033), яка набрала чинності 07 листопада 2020 року та у якій було прямо зазначено, що приведення об`єму природного газу в точках комерційного обліку до стандартних умов поширюється виключно на випадки обліку природного газу, використаного споживачем, що не є побутовим.
Вказане узгоджується з правовим висновком Великої Палата Верховного Суду в постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 161/11800/19 (провадження№ 14-119цс20).
Крім того позивач як на підставу задоволення своїх позовних вимог посилався на виявлені ним розбіжності між рахунками на оплату за спожитий природний газ, особистими розрахунками заборгованості та фактичними показами лічильника газу. Згідно його розрахунків станом на вересень 2019 року ним спожито 19850 куб. м. газу, а заборгованість становить 50,28 грн.
Задовольняючи позов шляхом зобов`язання АТ «Миколаївгаз» привести облік об`єму спожитого газу у відповідність з об`ємом реально спожитому газу (з приведенням об`єму природного газу до стандартних умов) відповідно до показів лічильника, відображених у розрахункових документах, за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) за період з 01 січня 2017 року по жовтень 2019 року та зобов`язання ТОВ «Миколаївгаз Збут» скасувати нараховану заборгованість за вказаною адресою за період з 01 січня 2017 року по жовтень 2019 року та здійснити перерахунок за природний газ за цей період, який відповідає реально спожитому об`єму природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з об`ємами споживання газу, що визначені АТ «Миколаївгаз» за період з 01 січня 2017 року по жовтень 2019 року суд першої інстанції виходив з того, що показники об`ємів спожитого позивачем природного газу, які зазначались позивачем, та об`єми газу, на які здійснювались нарахування ТОВ «Миколаївгаз Збут» є різними у відповідні періоди часу, що не сприяє визначеності у проведених розрахунках заборгованості за спожитий позивачем природний газ. Натомість перевірки показань фактично використаних побутовим споживачем обсягів природного газу АТ «Миколаївгаз» та ТОВ «Миколаївгаз Збут» не провів.
Неправильне розрахування об`єму спожитого газу, свідчить про неправомірне нарахування відповідачем ТОВ «Миколаївгаз Збут» заборгованості позивачу за спожитий природний газ за період з 01 січня 2017 року по жовтень 2019 року та є підставою для покладення на відповідача ТОВ «Миколаївгаз Збут» обов`язку скасувати заборгованість та здійснити перерахунок.
Між тим з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.
Так, відповідно до абзаців 3,4 пункту 5 глави 4, розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем дані про об`єм (м куб.) та обсяг (кВт·год, Гкал, МДж) розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за розрахунковий період (газовий місяць) зазначаються Оператором ГРМ в особистому кабінеті споживача на сайті Оператора ГРМ (за наявності) та/або в рахунку про сплату послуги за договором розподілу природного газу.
Оператор ГРМ відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником.
Згідно розділу ІХ глави 4 пункту 4 Кодексу газорозподільних систем, побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.
У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. 
Згідно з пунктом 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, оператор ГРМ відповідно до вимог Кодексу ГТС передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період оператору ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання.
Пунктом 5.5. розділу V Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498 передбачено, що споживач, що є побутовим, який за умовами цього Договору розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти календарних днів (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ в один із таких способів: 1) через особистий кабінет на сайті Оператора ГРМ; 2) за телефоном; 3) шляхом зазначення показань у сплаченому рахунку (квитанції абонентської книжки) Оператора ГРМ; 4) на електронну адресу. 
У разі неотримання до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по споживачу за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується виходячи з групи споживання споживача та його середньорічного об`єму споживання природного газу за останні 12 календарних місяців. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть показання лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань.
Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показань лічильника природного газу споживача.
Оператор ГРМ зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу та формувати об`єм розподілу та споживання природного газу по споживачу за розрахунковий місяць, у якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.
У пункті 5.6 розділу V Типового договору № 2498 зазначено, що після визначення загального об`єму розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу, приведеного до стандартних умов, оператор ГРМ в установленому порядку здійснює переведення величини об`єму природного газу в обсяг розподіленої (спожитої) енергії, що має визначатись за трьома одиницями виміру: кВт·год, Гкал, МДж.
Дані про об`єм (м куб.) та обсяг (кВт·год, Гкал, МДж) розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за розрахунковий період (місяць) зазначаються оператором ГРМ в особистому кабінеті споживача (після його запровадження) та/або в рахунку про сплату послуги за цим договором.
Оператор ГРМ зобов`язується в установленому порядку передавати інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період оператору ГТС для можливості її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача. Споживач (крім побутового) зобов`язується довести інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого та спожитого природного газу за відповідний період своєму постачальнику.
Визначені за умовами цього договору об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між споживачем та його постачальником.
За наявності розбіжностей у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу вони підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.
Як вбачається з витягу з особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , в якому станом на 01 жовтня 2019 року зафіксована заборгованість останнього за спожитий природний газ у розмірі 4 130,49 грн. (т. 1 а.с.8).
Починаючи з жовтня 2018 року заборгованість складає 2 713,01 грн. за період жовтень – грудень 2018 року нараховано 2 754,89 грн. з яких сплачено 1844,67 грн., а відтак заборгованість станом на 01 січня 2019 року становила 3 623,21 грн. ((2 713,01 грн.+ 2 754,89 грн.)) - 1 844,67 грн.) 
Протягом січня - жовтня 2019 року позивачу нараховано 4 638,40 грн. з яких сплачено 4 153, 56 грн., а відтак заборгованість позивача з урахуванням пені у розмірі 22,55 грн. склала 4 130,49 грн. (( 3 623,21 грн. + 4 638,40 грн. + 22,55 грн.)) - 4 153,56 грн.).
З наданих позивачем копій квитанцій вбачається, що позивачем у період з січня 2017 року по жовтень 2019 року порушувалися вимоги п. 5.5. Типового договору щодо своєчасного подання протягом розрахункового періоду АТ «Миколаївгаз» показів лічильника у зв`язку з чим ним несвоєчасно та не в повному обсязі проводилася оплата за спожитий природний газ.
До того ж, як пояснив представник позивача під час апеляційного розгляду, позивач дійсно несвоєчасно подавав покази лічильника, оскільки у спірний період перебував за кордоном, а в квартирі мешкали квартиранти. 
Отже, встановлене свідчить про те, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 щомісяця не передав дані про об`єм (обсяг) спожитого природного газу протягом розрахункового періоду та не в повному обсязі проводив оплату за спожитий газ, утворилась заборгованість. Передані позивачем показники лічильника при проведенні оплати та здійсненні останнім платежів враховані АТ «Миколаївгаз» при визначенні розміру заборгованості. 
Покази газового лічильника, які зазначені в квитанціях № 30480436 від 02 червня 2019 року, №33317030 від 04 серпня 2019 року, №35080064 від 08 вересня 2019 року, №36404635 від 02 жовтня 2019 року також враховані АТ «Миколаївгаз» при визначенні заборгованості.
На вказане суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов помилково висновку про наявність підстав для покладення обов`язку на відповідачів привести облік об`єму спожитого газу у відповідність з об`ємом реально спожитому газу (з приведенням об`єму природного газу до стандартних умов) відповідно до показів лічильника, відображених у розрахункових документах, за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) за період з 01 січня 2017 року по жовтень 2019 року та скасування нарахованої заборгованості за вказаний період, а також здійснити перерахунок за природний газ за цей період, який відповідає реально спожитому об`єму природного газу згідно з об`ємами споживання газу, що визначені АТ «Миколаївгаз» за період з 01 січня 2017 року по жовтень 2019 року. 
За таких обставин, рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги представника АТ «Миколаївгаз» про те, що уточнена позовна заява не відповідає вимогам ст. 49 ЦПК України не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Так, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно із частиною 3 статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Частиною 1 статті 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання (частина 2 статті 189 ЦПК України).
12 січня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 234/11607/20 досліджував питання щодо правомірності заяви про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (провадження № 14-703цс19), застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, що складається з двох елементів : предмета та підстави позову.
Предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить ухвалити судове рішення. Підставу позову становити обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21).
Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечувати позивачу захист його порушених прав та інтересів.
Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. 
Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.
Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.
Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи предметом спору у цій справі у первісній редакції позовної заяви були позовні вимоги про зобов`язання ТОВ «Миколаївгаз Збут» здійснити перерахунок заборгованості за спожитий природний газ за адресою: АДРЕСА_1 згідно з особистими розрахунками позивача.
У подальшому 09 листопада 2020 року до закінчення судом першої інстанції підготовчого провадження у справі, представник позивача подав до суду позовну заяву, в якій просив: зобов`язати АТ «Миколаївгаз» привести облік спожитого газу у відповідність з об`ємом реально спожитому газу за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати ТОВ «Миколаївгаз Збут» анулювати нараховану заборгованість та здійснити перерахунок відповідний реально спожитому об`єму природного газу за адресою: АДРЕСА_1 згідно з особистими розрахунками позивача. 
Отже, як вбачається, позивач здійснив доповнення новими вимогами, тобто змінив предмет позову. Доповнення позовних вимог новими вимогами, відбувається саме шляхом зміни предмету позову.
Як вбачається, первісні основні підстави позову позивач залишив незмінними та лише доповнив їх новими обставинами, що є безпосередньо пов`язаними з основними підставами позову при збереженні первісних обставин, що не може свідчити про зміну підстав позову.
Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч.7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За змістом частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.
Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний аналіз зазначеного Закону та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому у статті 5 цього Закону, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.
Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).
При прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18). 
Відступаючи від практики Верховного Суду України, Велика Палата Верховного Суду у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18) дійшла висновку, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.
Ураховуючи викладене, споживачі звільняються від сплати судового збору лише у справах за їх позовами за умови, що ці позови стосуються порушення їх прав як споживачів.
Отже, наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 , звертаючись з до суду за захистом  порушення своїх прав як споживач звільнений від сплати судового збору за подання позову. 
За такого, витрати, понесені АТ «Миколаївгаз», ТОВ «Миколаївгаз збут» на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі по 1 261,20 грн. (840,80 грн. х 150%) підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» - задовольнити. 
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити. 
Компенсувати понесені Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» судові витрати на сплату судового збору у розмірі по 1 261,20 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Н.О. Тищук