УХВАЛА

12 вересня 2023 року 
м. Київ

справа № 120/9577/22
адміністративне провадження № К/990/29819/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвокатки Чернілевської Руслани Віталіївни на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2023 року у справі №120/9577/22 за позовом ОСОБА_1 до Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Вінницької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Вінницької обласної прокуратури, в якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора щодо неналежної оцінки проходження ним другого етапу тестування;
-визнати протиправним та скасувати рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 23 вересня 2022 року №4 про неуспішне проходження атестації;
-визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Вінницької області від 25 жовтня 2022 року №838К про звільнення позивача з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області та органів прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу 2 "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів в України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне прохолодження атестації;
-поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області або на рівнозначній посаді у Вінницькій обласній прокуратурі з 26 жовтня 2022 року;
-стягнути з Вінницької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 26 жовтня 2022 року до дня винесення судом рішення про поновлення на посаді;
-допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за весь час вимушеного прогулу;
-зобов`язати Офіс Генерального прокурора визначити кадрову комісію, якій розглянути матеріали проходження ОСОБА_1 другого етапу тестування у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, з врахуванням обставин, встановлених у судовому засіданні та допустити до проходження третього етапу атестації.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2023 року, в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, представниця позивача звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), подавши її 25 серпня 2023 року засобами поштового зв`язку.
Скаржник просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2023 року у справі №120/9577/22, а справу направити на новий розгляд.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги й додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку, що її належить повернути скаржнику з таких підстав.
Так, статтею 129 Конституції України   однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої   статті 328 КАС України   учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Із змісту касаційної скарги вбачається, що вона подана на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України.
У цьому контексті скаржник зазначає, що суди не дослідили зібрані докази.
Проте належного обґрунтування означеної підстави касаційного оскарження судових рішень касаційна скарга не містить.
Так, відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 
1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або 
2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або; 
3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 
4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу. 
Однак такі підстави у касаційній скарзі не викладені.
Водночас якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставини справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Проте у касаційній скарзі скаржник не виклав належного обґрунтування того, як стверджуване ним порушення порядку здійснення адміністративного судочинства унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Інші доводи та аргументи заявника зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями й обґрунтування такої незгоди посиланнями на нормативно-правові акти України, а також твердженнями про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, що виходить за межі повноважень касаційного суду.
Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги в частині, зокрема, зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.  
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені   статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
З урахуванням змін до   КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої   статті 332 КАС України   касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
Отже, касаційну скаргу належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року і постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2023 року у справі №120/9577/22.
На підставі наведеного та керуючись положеннями статей   328,   330,   332,   359 КАС України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвокатки Чернілевської Руслани Віталіївни на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2023 року у справі №120/9577/22 за позовом ОСОБА_1 до Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Вінницької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.
Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

...........................

Н.М. Мартинюк,
Суддя Верховного Суду