КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 липня 2023 року місто Київ
Справа № 357/9184/22         
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8559/2023
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
судді-доповідача                      Желепи О.В.
суддів:                                     Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2023 року (у складі судді Цуранова А. Ю., повний текст складено 22.03.2023 року) 
у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням
 
ВСТАНОВИВ
У жовтні 2022 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 40 000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 42 000 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що 17.08.2020 близько 17:30 відповідач, знаходячись у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила сварку з ОСОБА_2 , під час якої на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, нанесла три удари ступнями своїх ніг в область лівої гомілки позивача, від ударів він впав на підлогу, після чого відповідач нанесла не менше трьох ударів ступнями своїх ніг в область лівого стегна, в результаті чого завдала позивачу тілесне ушкодження у вигляді синця на лівому стегні, синця та саден, на лівій гомілці, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. В результаті огляду позивачу встановлено діагноз: забиття та осадіння лівого стегна у верхній третині та середній третині лівої гомілки, проведено судово-медичну експертизу та внесено кримінальне провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12020115030000393 від 19.08.2020 за обвинуваченням  ОСОБА_1 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Вказує, що ухвалою суду від 31.08.2022 відповідача звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності. Внаслідок неправомірних дій позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та психологічних стражданнях, оскільки з моменту події він не може спокійно жити, працювати, тривалий час перебуває в страху, напрузі, переживанні, відчуває невпевненість у майбутньому, внаслідок чого погіршився стан здоров`я, загострились хронічні хвороби та з`явилось безсоння, порушився нормальний життєвий ритм його сім`ї, адже всі проживають за однією адресою. Крім того, звільнення від кримінальної відповідальності породжує у відповідача відчуття безкарності, а у позивача - постійне відчуття, що протиправні дії відповідача щодо нього можуть повторитись, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 16 березня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в межах розгляду кримінальної справи в розмірі 32 000 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
 
 Не погоджуючись з таким рішенням,  ОСОБА_1  07 квітня 2023 року, згідно поштової відмітки, направила безпосередньо на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.
Вказує, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Звертає увагу суду, що зі змісту ухвали суду про закриття кримінального провадження взагалі не встановлено чи мали місце будь які дії ,та що вони вчиненні саме ОСОБА_1 .  Крім того з ухвали суду від 31 серпня 2022 року, вбачається, що відповідач свою вину не визнала.
Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу позивач вказує, що такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства, оскільки вони були понесені у справі за кримінальним провадженням. Вказує, що на підтвердження понесених витрат за надання професійної допомоги, адвокатом надано лише акт виконаних робіт від 22 вересня 2022 року і саме про понесені витрати в межах кримінального провадження. Також зазначає, що позивачем не надано докази сплати таких витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на ціну позову та те, що дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з такого.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення районного суду відповідає не в повній мірі.
Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2022 року у справі № 357/12183/20 1-кп/357/113/22 задоволено клопотання захисника Чередніченко В.О., звільнено ОСОБА_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020115030000393 від 19.08.2020, щодо умисного спричинення легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_2 , кримінальне провадження закрите на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 залишено без розгляду.
З матеріалів витребуваної ухвалою судді кримінальної справи вбачається, що 17.08.2020 близько 17:30 ОСОБА_1 , знаходячись в будинку за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила сварку з потерпілим ОСОБА_2 . Під час вказаної сварки, ОСОБА_1 на грунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння ОСОБА_2 тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, нанесла три удари ступнями своїх ніг в область лівої гомілки потерпілого ОСОБА_2 , від удару потерпілий впав на підлогу, потім ОСОБА_1 нанесла не менше трьох ударів ступнями своїх ніг в область лівого стегна потерпілого ОСОБА_2 , в результаті чого завдала останньому тілесне ушкодження у вигляді синця на лівому стегні, синця та саден на лівій гомілці, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
В ході досудового розслідування проведено судово-медичні експертизи (висновок експерта № 173 від 21.08.2020 та № 754/д від 20.11.2020).
Задовольняючи позов частково, суд вважав встановленою обставину спричинення позивачу моральних страждань, внаслідок спричинення йому відповідачем легких тілесних ушкоджень. Разом з тим суд вважав недоведеним ту обставину, що розмір відшкодування такої моральної шкоди має бути встановлено 40 000 грн.  Враховуючи обставини справи, характер спричиненої здоров`ю позивача шкоди, суд визначив до відшкодування 5 000 грн. моральної шкоди. Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні по справі докази є підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в межах розгляду кримінальної справи в розмірі 32 000 грн., адже цей розмір доведений документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
 
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини, з приводу вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди є доведеними, а висновки суду в цій частині відповідають таким обставинам та вимогам Закону.
Разом з тим, стягуючи з відповідача витрати на правничу допомогу в кримінальній справі, суд порушив вимоги процесуального права. 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 зазначав, що підставою для відшкодування йому  моральної  шкоди є, зокрема, нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , про що було відкрите кримінальне провадження.
          
        Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
 Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).
Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (частина перша статті 1177 ЦК України).
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.
Посилання на те, що судом першої інстанції в ухвалі Білоцерківського міськрайонногол суду Київської області 31 серпня 2022 року у кримінальному провадженні ніяким чином не встановлено наявність вини в діях обвинуваченої ОСОБА_1 , є безпідставним, оскільки ОСОБА_1 була звільнена від кримінальної відповідальності у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статею 125 КК України, на підставі ст.. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Отже, кримінальне провадження закрито не у зв`язку з відсутністю складу та події злочину, а саме у зв`язку із закінченням строків давності, тобто за нереабілітуючих обставин.
Враховуючи вищевикладені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд першої інстанції на підставі наявних у справі доказів правильно вважав, що всі умови, які необхідні для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування завданої позивачу шкоди знайшли своє підтвердження в ухвалі Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 31 серпня 2022 року, якою відповідача хоча і звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, а кримінальну справу відносно неї закрито у зв`язку із закінченням строків давності, однак звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вказаною вище нереабілітуючою обставиною не означає, що суд визнав її невинуватою у вчиненні злочину.
Та обставина, що ОСОБА_1 не визнавала свою вину не свідчить про те, що нею не вчинялись дії, щодо яких закрито провадження з нереабілітуючих підстав.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 6 грудня 2007 року).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) зроблено висновок про те, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 140/1625/14-ц (провадження № 61-26548св18) кримінальне провадження відносно відповідача закрите не у зв`язку відсутністю події злочину або складу злочину у його діях, а у зв`язку із закінченням строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, тобто з нереабілітуючих відповідача підстав, а тому апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини матеріальну шкоду.
Виходячи з наведених вище правових висновків Верховного Суду, які в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України обов`язкові до врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн.
Позивач рішення суду  не оскаржував, а відповідач не навела конкретних доводів, які б свідчили, що присуджена до відшкодування сума не відповідає тому обсягу моральних страждань, які поніс позивач внаслідок спричинення йому легких тілесних ушкоджень.
Однак, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
На підтвердження факту понесення витрат ОСОБА_1 надано до суду Договір про надання правової допомоги № 52 від 20 вересня 2022 року з адвокатом Босенко Ю.Г.
Крім цього, було надано акт виконаних робіт від 22 вересня 2022 року, у якому наведено повний перелік наданих адвокатом послуг, а саме:
1.    Судові засідання в кримінальному провадженні - 27 500 грн (2 500 грн х 11);
2.    Підготовка заяви про відвід судді - 1 000 грн (1 000 х 1);
3.    Підготовка цивільного позову в кримінальному провадженні - 2 000 грн (2 000 грн х 1);
4.    Ознайомлення з матеріалами кримінального провадження - 1 500 грн (1 500 грн х 1);
5.    Підготовка позовної заяви про відшкодування моральної шкоди - 2 500 грн (2 500 грн х 1).
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Отже плата за юридичні послуги належить до судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.
За своєю правовою природою витрати на правничу допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством.
Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.
Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20 травня 2009 року у справі № 6-3261св08, від 27 січня 2010 року у справі № 6-11633св09, від 03 лютого 2010 року у справі № 6-15773св09.
У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року в справі № 925/1196/18 зазначено, що процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються включно за правилами, встановленими процесуальним законодавством.
Таким чином, оскільки зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в кримінальному провадженні № 12020115030000393 від 19.08.2020 року не є шкодою чи збитками в розумінні вимог ст. 22, 1166, 1173 - 1175 ЦК України, не входять до складу ціни позову та не можуть стягуватися як матеріальні збитки чи шкода, оскільки є судовими витратами, що пов`язані з розглядом в суді справи про кримінальне  правопорушення, випливають із процесуальних, а не матеріально-правових відносин, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову в частині стягнення 32 000 грн.  витрат на правничу допомогу.
Однак, як вже було зазначено вище, однією з послуг, викладених в акті виконаних робіт в п.5, є «підготовка позовної заяви про відшкодування моральної шкоди», що є судовими витратами по справі № 357/9184/22.
Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до положень ч. 4, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18.
Доводи відповідача щодо відсутності платіжного документу або розрахунку на підтвердження понесених витрат, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.
У Рішенні по справі «Белоусов проти України» (Заява №4494/07) ССГІЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, слід розглядати як фактично понесені:
«115. Суд зазначає, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, пан Вущенко представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважав витрати  «фактично понесеними».
Такий же висновок ЄСПЛ викладений у рішенні по справі «Савін проти України» (Заяви №34725/08):
«96. Суд зазначає, що, хоча заявник ще не оплатив адвокатські послуги, він  зобов`язаний оплатити їх відповідно до договірних зобов`язань. Як вбачається з матеріалів справи, пан Крістенко представляв заявника протягом усього провадження у Суді, а тому має право вимагати оплати його послуг за договором. Відповідно Суд вважає ці витрати «фактичними».
З огляду на вищевикладене колегія суддів прийшла до висновку, що наявні по справі докази є підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в межах даної цивільної справи  в розмірі 2 500 грн, адже цей розмір доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому в цій частині , відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
 
Вирішуючи спір в частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд порушив норми процесуального права, висновки суду, щодо можливості стягнення витрат на правову допомогу в кримінальному провадженні в межах розгляду даної цивільної справи не відповідають вимогам закону,  рішення суду необхідно змінити, зменшивши суму стягнутих витрат до 2500грн. (за складання позовної заяви в даній справі)
 
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині вирішення заявлених позовних вимог залишено без змін, а змінено лише в частині відшкодування  витрат на правничу допомогу, апеляційний суд не здійснює  перерозподіл судових витрат. Понесені відповідачем витрати під час апеляційного розгляду не повинні відшкодовуватись позивачем. 
Керуючись ст.ст. 374- 376, 381- 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити частково.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2023 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу - змінити, зменшивши їх розмір до 2 500 (двох тисяч п`ятиста) грн. 00 коп.
В інший частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Головуючий                                                                                      О.В. Желепа 

Судді                                                                                                 О.Ф. Мазурик

            О.І. Шкоріна