П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
11 липня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 513/1104/22	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Димерлія О.О.,
суддів  Крусяна А.В., Танасогло Т.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 15.05.2023 року у справі №513/1104/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії АА № 00001398 від 18.10.2022 року
У С Т А Н О В И В:
15 листопада 2022 року ОСОБА_1 (далі – позивач, скаржник) звернувся до Саратського районного суду Одеської області з позовною заявою, у якій просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову серії АА №00001398 від 18.10.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що загальна маса транспортного засобу не перевищувала допустимої ваги, дозволеної згідно до приписів п.22.5 ПДР України, у зв`язку з чим в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП.
Як наголошував позивач, вантажний напівпричіп SCHMITZ S 01, н/з НОМЕР_1 є контейнеровозом, а тому Державною службою України з безпеки на транспорті неправильно застосовано вагові норми. На думку позивача, у даному випадку нормативно-ваговий параметр для контейнеровоза становить 44 тон, а не 40 тон.
Окрім того, позивач стверджував, що у спірній постанові не зазначено марку, модель, державний номерний знак причепу, тип транспортного засобу, повну масу транспортного засобу.
За наслідками розгляду зазначеної справи Саратським районним судом Одеської області 15 травня 2023 року прийнято рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не здійснював вантажні перевезення контейнера або змінного кузова в розумінні положень чинного законодавства України.
Оскільки у межах спірних правовідносин контролюючим органом зафіксовано перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортного засобу, що належить ОСОБА_1 , суд попередньої інстанції дійшов висновку щодо правомірності спірної постанови АА №00001398 від 18.10.2022 року.
Окрім цього, судом попередньої інстанції зазначено про те, що оскаржувана постанова відповідає законодавчо установленим критеріям, прийнята правомірно та містить усю необхідну інформацію, передбачену приписами КУпАП та Порядку №1174, а її зміст відображає склад адміністративного правопорушення, визначеного положеннями ч. 2 ст. 132-1 КУпАП
Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, та дотриманні ним вимог підпункту «б» пункту 22.5 Правил дорожнього руху.
Скаржник звертає увагу, що спеціалізований вантажний сідловий тягач Е MAN TGX 26.460, н/з НОМЕР_2 з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз) SCHMITZ S 01, н/з НОМЕР_1 , здійснював перевезення саме одного змінного кузова загальною довжиною до 13.716 м.
При цьому, згідно до особливих відміток у Свідоцтві про реєстрацію спеціалізованого напівпричепу марки SCHMITZ S 01, н/з НОМЕР_1 зазначається: «Переобладнано в універсальну платформу - контейнеровоз/бортову платформу».
На думку, скаржника, зазначені відомості вказують про загальне призначення вантажного напівпричіпу SCHMITZ S 01, н/з НОМЕР_1 , та не звужують його використання лише як контейнеровоза.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Державної служби України з безпеки на транспорті спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Зокрема, як з`ясовано колегією суддів, що 05.09.2022 року по автошляху М-05 Київ-Одеса, км.36+303 транспортним засобом марки MAN TGX 26.460, н/з НОМЕР_2 із трьохвісним напівпричепом SCHMITZ S 01, н/з НОМЕР_1 здійснювалося перевезення вантажу.
Вказані транспортні засоби належать на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується наявними у матеріалах справи Свідоцтвом про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .(а.с.12-14)
18.10.2022 року головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Василенко І.О. складено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місце знаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00001398.(а.с.11)
Зі змісту постанови АА № 00001398 від 18.10.2022 року слідує, що відповідальною особою допущено рух транспортного засобу із перевищення нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5. ПДР України: 
- перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,5% (2,22 тон) при дозволеній максимальній фактичні масі 40 тон.
Зазначене порушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки WIM5, 5, серія та номер Свідоцтва про повірку технічного засобу 35-02/5714, 5715, 5716 №5717, дійсне до 30.09.2022 року.
У зв`язку з чим, постановою АА № 00001398 від 18.10.2022 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.
Не погодившись із вказаною постановою позивач звернувся до суду з даною позовною заявою за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III.
Частиною 12 ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
У відповідності із пунктом 1.5 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наземні транспортні засоби - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.
За приписами статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08 вересня 2005 року №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, установлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Згідно до підпункту «б» п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси для комбінованих транспортних засобів:
- двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 т (для автомобільних доріг державного значення), 24 т (для автомобільних доріг місцевого значення);
- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 т (для автомобільних доріг державного значення), 24 т (для автомобільних доріг місцевого значення);
- двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42 т (для автомобільних доріг державного значення), 24 т (для автомобільних доріг місцевого значення);
- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 44 т (для автомобільних доріг державного значення), 24 т (для автомобільних доріг місцевого значення).
Відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами передбачено частиною 2 статті 132-1 КУпАП, санкція якої передбачає накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно.
Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частиною другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.
Отже, участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у п. 22.5 ПДР України, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративна відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.
Крім того, частина перша статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» установлює, що транспортний засіб спеціалізованого призначення - це транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, осіб з інвалідністю, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).
Напівпричіпом визнається причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра маси транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.
У статті 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14 жовтня 1997 року № 363 визначено, що сідельний тягач - це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.
Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, причіп - це транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортного засобу належать напівпричепи і причепи-розпуски.
Транспортним засобом визнається пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Вантажним автомобілем є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.
Автопоїзд (транспортний состав) - це механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою, а експлуатацією транспортного состава є транспортування тягачем причепа згідно із інструкцією щодо його використання (відповідність причепа тягачу, наявність страхового з`єднання, єдиної системи сигналізації, освітлення тощо).
При цьому, сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та являються транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак, відносяться до категорії вантажних автомобілів.
Наведене кореспондується із пунктом 2.13 Правил дорожнього руху, відповідно до якого транспортний засіб для перевезення вантажів складається з тягача відповідної категорії та причепу.
Зокрема, як установлено колегією суддів, що згідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 транспортний засіб MAN TGX 26.440, н/з НОМЕР_2 , тип спеціалізований/вантажний – спеціалізований/сідловий тягач належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.12-13)
Також, згідно із Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 спеціалізований напівпричіп марки SCHMITZ, н/з НОМЕР_1 , модель S 01, Н/ПР-Платформа-Е (особливі відмітки «Переобладнано універсальна платформа – контейнеровоз/бортова платформа), належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.14)
Відповідно до постанови серії АА №00001398 від 18.10.2022 року, кількість вісей транспортного засобу, а саме сідлового тягача MAN TGX 26.440, н/з НОМЕР_2 та спеціалізованого напівпричепу марки SCHMITZ S 01, н/з НОМЕР_1 складає - 6 шт.
Зазначене також підтверджується інформаційною карткою габаритно-вагового контролю до постанови серії АА №00001398 від 18.10.2022 року. (а.с.41-42)
Так, у відповідності із оскаржуваної постановою серії АА №00001398 від 18.10.2022 року, 05.09.2022 року по автошляху М-05 Київ-Одеса, км.36+303 за допомогою комплексного технічного засобу марки WIM5, 5 зафіксовано транспортний засіб марки MAN TGX 26.460, н/з НОМЕР_2 із трьохвісним напівпричепом SCHMITZ S 01, н/з НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України, а саме:
- загальна маса транспортного засобу 42219,9 кг. перевищує дозволену – 40 тон, що становить 5,5% (2,22 тон).
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 дозволу на рух транспортного засобу автомобільними дорогами України із перевищенням допустимих вагових параметрів або внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів.
З аналізу Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 спеціалізований напівпричіп марки SCHMITZ, н/з НОМЕР_1 , модель S 01, Н/ПР-Платформа-Е (особливі відмітки «Переобладнано універсальна платформа – контейнеровоз/бортова платформа) слідує, що вказаний напівпричіп призначений для перевезення вантажу та контейнерів.
Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що в межах спірних правовідносин спеціалізований напівпричіп марки SCHMITZ, н/з НОМЕР_1 , не використовувався як контейнеровоз, оскільки перевезення вантажу не здійснювалось у контейнері.
Судова колегія звертає увагу, що ОСОБА_1 на площадку для перевезення контейнерів установлено кузов із переобладнаного контейнеру (зрізано його верхню частину) з метою збільшення ваги перевезення вантажу.
На переконання суду апеляційної інстанції, така зміна функціонального призначення контейнеровоза не надає позивачу можливості збільшити норматив навантаження транспортного засобу.
Крім того, у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.01.1997 року за №363 (далі - Наказ №363), дано визначення н/причеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій - контейнерів.
Також означеним вище Наказом №363 наведено визначення: вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше).
Відповідно до підпунктів 17.1 - 17.5 Наказу №363 універсальні автомобільні контейнери призначені для перевезення дрібних партій вантажів без тари, у первинній або у полегшеній тарі. 
В цих контейнерах перевозяться продовольчі і промислові товари широкого споживання, продукція виробничо-технічного призначення, сільськогосподарські продукти і домашні речі громадян.
Забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Окремі вантажні місця, які подаються для перевезення в контейнері, мають бути масою не більше 80 кг.
Спеціальні контейнери належать вантажовідправникам і вантажоодержувачам та призначаються для перевезення автомобільним транспортом певних видів вантажів, які потребують додержання особливих умов під час транспортування.
Універсальні автомобільні контейнери, які належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: 
- розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб. м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.
При цьому, номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. Разом з цим, обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб. м).
Крім цього, відповідно до вимог п. 17.15 Наказу № 363 після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил навісити бірку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача.
Відповідно до вимог законодавства забороняється перевезення вантажів у контейнерах, які завантажені з порушенням Міжнародної конвенції щодо безпечних контейнерів.
Як слідує з фотознімків доданих до оскаржуваної постанови, які містяться в матеріалах справи, вказаний у постанові сідельний тягач з напівпричепом перевозив предмет з ознаками контейнеру, до конструкції якого внесено зміни - зрізано його верхню частину та додано тентований верх. Водночас, вказаний предмет не містив маркування та пломбування (а.с.51).
При цьому, позивачем до матеріалів справи не долучено належних доказів, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, який належить позивачу, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в контейнері згідно із їх призначенням. Більше того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, який вантаж перевозився та у який спосіб.
За таких обставин, перевезення позивачем вантажу не є контейнерним перевезенням в розумінні положень чинного законодавства України.
Поряд з цим, в апеляційній скарзі скаржник наголошує, що транспортний засіб здійснював перевезення одного змінного кузова загальною довжиною до 13,716 м.
Так, представник скаржника зазначив, що відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу спеціалізованого напівпричепу марки SCHMITZ, н/з НОМЕР_1 , модель S 01, останній, згідно до вимог чинного законодавства України переобладнано в напівпричеп/контейнеровоз з бортовою платформою.
На думку скаржника, таке переобладнання, дозволяє перевозити змінні кузови та контейнери та є достатньою підставою для застосування максимально дозволеної загальної ваги транспортного засобу у 44 тони.
У свою чергу, будь-яких доказів щодо здійснення позивачем вантажного перевезення саме змінним кузовом, ідентифікації такого кузова, доказів щодо придбання або використання змінного кузову, товарно-супровідних документів на перевезення вантажу тощо, які б могли свідчити на користь доводів скаржника, до апеляційного суду, як і до суду першої інстанції не надано.
Більше того, відомостей щодо переобладнання вказаного напівпричепу для перевезення змінного кузова в особливих примітках зазначеного Свідоцтва немає.
За таких обставин, в ході розгляду справи позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження позиції про те, що ним здійснювались вантажні перевезення змінним кузовом.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вказує, що позивач здійснював вантажне перевезення, яке не є контейнерним перевезенням в розумінні положень чинного законодавства України, а також не є перевезенням змінного кузову.
З огляду на визначені в оскаржуваній постанові зафіксовані параметри транспортного засобу, зокрема, кількість вісей 6, та дані Свідоцтва про реєстрацію сідлового тягача та напівпричепу, у спірному випадку зафіксований транспортний засіб - трьохвісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом.
Таким чином, максимально допустиме навантаження для транспортного засобу позивача відповідно до підпункту  «б» п. 22.5 ПДР України становить 40 тон.
Ураховуючи те, що транспортний засіб, зазначений в оскаржуваній постанові, не здійснював контейнерні перевезення, не перевозив змінний кузов, а фактична загальна маса транспортних засобів є більшою за гранично допустиму, яка визначена пунктом 22.5 ПДР України, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.
Беручи до уваги вище викладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи позивача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В силу приписів частини 3 статті 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС України, не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст. 272, 286, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Саратського районного суду Одеської області від 15.05.2023 року у справі №513/1104/22 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями, є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	А.В. Крусян    Т.М. Танасогло