ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року 
м. Київ

справа № 620/252/20
адміністративне провадження № К/9901/18627/20  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу             № 620/252/20          
за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про визнання протиправним та скасування пункту протоколу та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року (постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді - Василенка Я.М., суддів: Кузьменка В.В., Шурка О.І.)
у с т а н о в и в :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.           ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), у якому просив суд:
- визнати протиправним і скасувати пункт № 8 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і    виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 08 листопада 2019 № 150, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням III групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини;
- зобов`язати призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення йому III групи інвалідності, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, з урахуванням попередніх виплат.
2.          В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він є інвалідом ІІІ групи починаючи з 11 вересня 2019 року з причин поранення, що пов`язане з захистом Батьківщини, а тому відповідно до п. 4 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон України № 2011-XII) має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Втім відповідач протиправно відмовив йому у призначенні одноразової грошової допомоги з підстави встановлення групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. 
Короткий зміст рішення суду І інстанції
3.          Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту протоколу та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.
4.          Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки зміна ступеня втрати професійної працездатності на групу інвалідності відбулась після спливу дворічного строку, визначеного пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, то рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 є правомірним, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для задоволення позову.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5.          23 червня 2020 року Шостий апеляційний адміністративний суд вирішив апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року - скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, яке оформлене протоколом (пункт 8) засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.11.2019 № 150.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі встановлення інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого    законом    для працездатних осіб на 01.01.2019, з урахуванням раніше виплаченої суми.
6.          Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що оскільки на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, позивач має право отримати вказану допомогу без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
7.          28 липня 2020 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Міністерства оборони України. 
У касаційній скарзі скаржник із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року залишити без змін.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції є законним, оскільки III група інвалідності ОСОБА_1 встановлена понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності, що є безумовною підставою для відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 липня 2020 року визначено склад колегії суддів: Стрелець Т.Г. (головуючий суддя), ОСОБА_3, Стеценко С.Г.
8.          Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження за цією касаційною скаргою.
07 жовтня 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу в якому позивач зазначив, що на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було і таке право не може підлягати часовим обмеженням, оскільки першочерговим є встановлення того факту, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.
На підставі службової записки судді-доповідача Стрелець Т.Г. від 03 липня 2023 року про проведення повторного автоматизованого розподілу, у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_3 (рішення Вищої ради правосуддя від 08.06.2023 № 622/0/15-23 "Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Верховного Суду у зв`язку із поданням заяви про відставку), яка входить до складу колегії суддів, здійснено за допомогою автоматизованої системи документообігу суду заміну                     судді ОСОБА_3 на Тацій Л.В.
Верховний Суд ухвалою від 04 липня 2023 року відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення виконання оскаржуваного рішення та призначив касаційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження з 04 липня 2023 року.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
9.          Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, старшого сержанта в запасі ОСОБА_1 10 березня 2015 року звільнено з військової служби.
17 лютого 2015 року під час первинного огляду органами МСЕК позивачу було встановлено 5% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що сталася 31 липня 2014 року (довідка МСЕК                          серія АГ № 0003435 від 17.02.2015).
11 вересня 2019 року під час огляду позивача органами МСЕК, ОСОБА_1 було визнано інвалідом III групи внаслідок захворювання, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12ААБ            № 498091 від 11.09.2019).
Допомога у зв`язку із встановленням 5% втрати працездатності ОСОБА_1 виплачена в сумі 4263 гривень.
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08 листопада 2019 року за № 150, розглянувши подані документи комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку із встановленням групи інвалідності понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.
Вважаючи відмову протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
10.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
11.          Ключовим питанням у цій справі є законність застосування до спірних правовідносин пункту 4 частини другої статті 16-3 Закону № 2011-XIІ.
Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (надалі - Закон № 2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
12.          Згідно з частиною першої статті 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
13.          Пунктом 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-XIІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
14.          Пунктом 3 Порядку №975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
15.          Враховуючи зміст наведених норм вбачається, що виплата одноразової грошової допомоги з підстав встановлення інвалідності та/або встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності не є самостійними та окремими підставами для виплати одноразової грошової допомоги, оскільки визначальним для встановлення права на виплату одноразової грошової допомоги є не ступінь тяжкості ушкодження здоров?я, а рішення органу МСЕК про наявність такого ушкодження (яке викликало втрату працездатності або встановлення групи інвалідності).
16.          Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII (в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин), якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
17.          Згідно з пунктом 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.
18.          Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 липня 2020 року у справі №240/10153/19 відступив від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року (справа №295/3091/17), від 21.06.2018 (справа №760/11440/17), який зводиться до того, що абз. 2 пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ не містить часових обмежень для випадків, коли після первинного встановлення часткової втрати працездатності особі вперше встановлюється інвалідність. Первинне встановлення інвалідності є окремими випадком, який дає право на виплату окремого виду допомоги - допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.
У постанові від 15 липня 2020 року у справі №240/10153/19 Верховний Суд дійшов такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII:
1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01 січня 2014 року;
3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після)".
19.          Отже пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачено вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров?я і які раніше уже таку допомогу отримували.
Також цією нормою передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров?я.
Проте, ті особи, стан здоров?я яких погіршиться після спливу двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров?я, втрачають право на виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі з врахуванням раніше виплаченої суми.
З огляду на зазначене, дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 1.380.2019.006957.
20.          Під час перебування справи за позом ОСОБА_1 на розгляді суду касаційної інстанції, Конституційний Суд України, в рамках розгляду справи №3-192/2020(465/20) у рішенні від 06 квітня 2022 року №1-р(ІІ)/2022 дійшов висновку, що пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є таким, що суперечить статтям 1, 3, частинам першій, другій статті 8, частині п`ятій статті 17, частині першій статті 46 Конституції України. Як наслідок пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). 
В пункті 2 рішення Конституційного Суду України зазначено, що пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII втрачає чинність з дня ухвалення цього рішення.
21.          Колегія суддів КАС ВС звертає увагу, що після ухвалення Конституційним Судом України цього рішення на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав КАС ВС (далі - Судова палата) було передано справу 340/5086/20, правовідносини у якій є подібними до правовідносин у справі за позовом ОСОБА_1 .
Передача справи № 340/5086/20 на розгляд Судової палати обґрунтована постійною зміною підходу, який застосовував Верховний Суд при розгляді подібних спорів; прийняттям Конституційним Судом України рішення від 06 квітня 2022 року №1-р(ІІ)/2022; доцільністю відступу від останньої правової позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах, що викладена у постанові від 15 липня 2020 року (справа №240/10153/19).
Ухвалою Верховного Суду у складі Судової палати від 01 червня 2022 року справу № 340/5086/20 повернуто колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду, оскільки підстави для відступу від правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 15 липня 2020 року (справа №240/10153/19) відсутні. Зроблено висновок, що: 
правовідносини у справі № 240/10153/19 виникли до 06 квітня 2022 року (ухвалення рішення КСУ) і вирішувались судами на підставі чинної на той час редакції пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно правова позиція сформована касаційним судом у постанові від 15 липня 2020 року у справі №240/10153/19 за редакцією Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до скасування Конституційним Судом України окремих положень зазначеного закону.
Таким чином, зміна правового регулювання у зазначених вище правовідносинах об`єктивно зумовлює інше вирішення цієї категорії справ. Тобто, ця справа та справа №240/10153/19 у таких умовах не є співставними.
22.          Крім того, за наслідками розгляду справи № 280/5907/19, яка виникла з аналогічних правовідносин, Верховний Суд в постанові від 04 серпня 2022 року зробив висновок, що рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин, оскільки на час їх виникнення та на час розгляду справи в суді положення пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII були чинними та підлягали застосуванню.
23.          Також колегія суддів КАС ВС зазначає, що на розгляді Судової палати перебувала справа № 240/7411/21 під час розгляду якої вирішувалось питання про необхідність відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 та від 02.12.2020 у справі №1.380.2019.006957, прийнятих у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, а також в інших постановах Верховного Суду щодо застосування положень пункту 4 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ у подібних правовідносинах, у яких викладено аналогічні висновки.
Так, за наслідками розгляду справи 240/7411/21 в постанові від 21 березня 2023 року Судова палата вирішила, що відсутні підстави для для відступу від позицій, сформованих Верховним Судом за наслідками розгляду справ №240/10153/19 та №1.380.2019.006957.
Відповідно до частини другої статті 356 КАС України Судова палата дійшла висновку, що:
(1) частина четверта статті 7 КАС України не може бути застосована до правових актів, які визнані неконституційними за рішенням Конституційного Суду України;
(2) правовий висновок Верховного Суду, наведений у постановах від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 та від 02.12.2022 у справі №1.380.2019.006957, стосується редакції пункту четвертого статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що діяла до ухвалення рішення Конституційного суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022, і застосовується до правовідносин, що виникли до 06 квітня 2022 року.
До правовідносин, що виникли після 06 квітня 2022 року, стаття 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» застосовується без урахування пункту четвертого цієї статті, що його визнано неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022.
24.          Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що оскільки правовідносини у справі за позовом ОСОБА_1 виникли до прийняття Конституційним Судом України рішення від 06 квітня 2022 № 1-р(ІІ)/2022, на ці правовідносини розповсюджується редакція пункта 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, яка містить норму щодо обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.
25.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 лютого 2015 року під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено 5% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (довідка серія АГ № 0003435 від 17.02.2015).
У подальшому з 11 вересня 2019 року ОСОБА_1 була встановлена III групи інвалідності - внаслідок захворювання, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12ААБ № 498091 від 11.09.2019)
Таким чином, оскільки з дня встановлення ступеня втрати працездатності позивачу (17 лютого 2015 року) до дня встановлення ІІІ групи інвалідності (11 вересня 2019 року) минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Враховуючи викладене, колегія суддів КАС ВС вважає обґрунтованими твердження касатора про те, що станом на час встановлення ОСОБА_1 . ІІІ групи інвалідності він не мав права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі 
Отже, висновок суду апеляційної інстанції, що позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном є помилковим.
26.          Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
З огляду на наведене, касаційну скаргу слід задовольнити, постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року залишити в силі.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355-356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити.
Скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року у справі                      № 620/252/20 залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Стрелець Т.Г.
Судді                                                                                                     Стеценко С.Г.
                                                                                                    Тацій Л.В.