ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2023 р. 	Справа № 520/7983/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2023, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., м. Харків, повний текст складено 02.03.23  по справі № 520/7983/21
за позовом     ОСОБА_1  
до     Департаменту реєстрації Харківської міської ради ,     Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Сендик-Полянської Ірини Михайлівни                     
про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Сендик-Полянської Ірини Михайлівни (далі за текстом також – відповідачі), в якій просила: 
- скасувати рішення державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 20.04.2021 за № 57756139 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (щодо права власності) ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Департамент реєстрації Харківської міської ради зареєструвати право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 ;
- стягнути з Департаменту реєстрації Харківської міської ради та Державного реєстратора Департамента реєстрації Харківської міської ради Сендик-Полянської Ірини Михайлівни на користь позивача ОСОБА_1 понесені нею і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1 816 грн. 00 коп. та витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 10 240 грн. 00 коп., а всього — 12 056 (дванадцять тисяч п`ятдесят шість) грн. 00 коп. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 2 березня 2023 року адміністративний позов залишено без задоволення. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, без надання оцінки доводам позивача. Наводить обставини справи, викладені ним у позовній заяві, та просить їх урахувати під час апеляційного розгляду. 
У відзиві на апеляційну скаргу Департамент реєстрації Харківської міської ради зазначає, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 . Вказує на недоречність доводів позивача, викладених у апеляційній скарзі, з огляду на приписи чинного законодавства. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Державний реєстратор Департаменту реєстрації Харківської міської ради ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 19.03.2021 ОСОБА_1 звернулась до Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в якій на підставі підпункту «а» п. 13 Іпотечного договору від 15.08.2014 та відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» просила провести державну реєстрацію за собою права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
25.03.2021 Державний реєстратор Департаменту реєстрації Харківської міської ради Сендик-Полянська І. М. прийняла рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним № 57294142.
20.04.2021 Державний реєстратор Департаменту реєстрації Харківської міської ради ОСОБА_2 прийняла рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень за реєстраційним № 57756139. Підставою прийняття такого рішення стало те, що в ході розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.03.2021 нею проведений пошук в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в результаті якого виявлено рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23.12.2019 у справі № 642/999/18 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 15.08.2014 за реєстровим № 2162.
Відповідно до зазначеного рішення державним реєстратором установлено, що в резолютивній частині отриманого нею судового рішення вирішено: «В рахунок задоволення вимог позивача ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договором позики від 15.08.2014 на суму 172 283 доларів США 59 центів (що складається з неповернутої частини позичених грошових коштів в розмірі 18 400,00 доларів США, 2 328,99 доларів США процентів за користування грошима, 151 321,70 доларів США пені, 232,90 доларів США 3 % річних), що є еквівалентом 4 012 484 грн 81 коп за офіційним курсом НБУ станом на 23.12.2019, звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 за процедурою згідно зі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» - шляхом надання ОСОБА_1 права продати її від власного імені будь-якій третій особі-покупцю за ціною не нижче звичайної ціни на цей вид майна на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, але не нижче ніж за визначену згідно зі звітом ПП «Бюро технічної інвентаризації та оцінки» від 18.05.2018 за реєстраційним номером № 3079659/18052018/1349 на рівні 537 998 грн». Крім цього, державний реєстратор указала на те, що відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається, крім іншого, спосіб реалізації предмета іпотеки. Оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23.12.2019 у справі № 642/999/18 визначено спосіб реалізації права, - за процедурою згідно зі ст. 38 Закону України «Про іпотеку», державний реєстратор дійшов висновку, що слід відмовити у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
Не погодившись з таким рішенням державного реєстратора, позивач оскаржив його у судовому порядку.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, зважаючи на встановлені у справі обставини та приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 за № 1127 (далі - Порядок № 1127), іншими нормативно-правовими актами.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Так, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи.
Згідно з частиною другою статті 18 зазначеного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.
Відповідно до статті 24 Закону підставами для відмови в державній реєстрації є: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 13) відсутність згоди заставодержателя (іпотекодержателя) на дострокове припинення дії договору емфітевзису, суперфіцію щодо державної реєстрації припинення таких прав, що перебувають у заставі (іпотеці).
Так, частиною другою статті 24 Закону передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.
Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.
Отже Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зобов`язує державного реєстратора перевіряти документи та/або відомості подані для державної реєстрації на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації.
Пунктами 6 та 7 Порядку № 1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", іншими законами України та цим Порядком. 
Пунктом 61 Порядку встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно - телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Тобто положеннями Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 за № 1127, чітко визначено перелік документів, які мають бути надані державному реєстратору для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та вимоги до їх змістового наповнення.
Згідно з п. 18 Порядку № 1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Отже Законом України «Про іпотеку» визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, одним з яких є рішення суду.
Як убачається з матеріалів справи, в ході розгляду заяви ОСОБА_1 щодо проведення за нею державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , державним реєстратором проведені пошуки в Державному реєстрі прав та реєстрах до 2013 року та встановлено відкритий розділ № 82086963101 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до записів про право власності власником квартири є сторона іпотечного договору - ОСОБА_3 .
Державним реєстратором проведені пошуки в Єдиному державному реєстрі судових рішень та встановлено наявність рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23.12.2019 у справі № 642/999/18 по цивільній справі про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 15.08.2014, реєстровий № 2162.
На запит державного реєстратора до суду отримано завірену копію зазначеного судового рішення, відповідно до резолютивної частини якого в рахунок задоволення вимог позивача до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договором позики від 15 серпня 2014 року на суму 172283 доларів США 59 центів (що складається з неповернутої частини позичених грошових коштів в розмірі 18400,00 доларів США, 2328,99 доларів США процентів за користування грошима, 151321,70 доларів США пені, 232,90 доларів США 3 % річних), що є еквівалентом 4012484 грн 81 коп. за офіційним курсом НБУ станом на 23.12.2019, звернуто стягнення на предмет іпотеки – квартиру АДРЕСА_1 , за процедурою, згідно зі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» - шляхом надання ОСОБА_1 права продати її від власного імені будь-якій третій особі-покупцю за ціною не нижче за звичайної ціни на цей вид майна на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, але не нижче ніж за визначену згідно зі звітом ДП «Бюро технічної інвентаризації та оцінки» від 18.05.2018 за реєстраційним номером № 3079659/18052018/1349 на рівні 537998 грн.
Тобто, відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23.12.2019 у справі № 642/999/18, в рахунок задоволення вимог позивача до відповідачів – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договором позики звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 шляхом надання ОСОБА_1 права продати її від власного імені будь-якій третій особі-покупцю. Зазначене рішення суду є чинним.
Враховуючи встановлені державним реєстратором обставини та приписи п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором 20.04.2021 прийнято рішення № 57756139 про відмову у державній реєстрації права приватної власності на квартиру з адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийнято у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з використанням повноважень та з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та враховуючи приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються наведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, оскільки зміст апеляційної скарги, яка фактично дублює позовну заяву, подану до суду першої інстанції, містить виключно суб`єктивне бачення позивачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, в апеляційній скарзі позивачем не зазначено в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано, а відтак підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58), згідно з яким принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів уважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2023 по справі № 520/7983/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін