ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

16 серпня 2023 року        
м. Чернівці

Справа № 727/11518/22
провадження № 822/600/23-ц
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.,
за участю секретаря Скулеби А.І.,
учасники справи: 
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «МС ІмперіалБуд», 
треті особи: Чернівецька міська рада, Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобус 2020»,
апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «МС ІмперіалБуд» на ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02 червня 2023 року,
головуючий у суді першої інстанції суддя Одовічен Я.В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
Позивачка звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» (далі -ТзОВ «МС ІмперіалБуд»), треті особи: Чернівецька міська рада, Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобус 2020» (далі ТзОВ «Глобус 2020») про визнання договору інвестиційним та визнання майнових прав. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 травня 2023 року задоволено заяву представника позивача адвоката Фортуни Г.Г. про залишення позовної заяви без розгляду. Позовну заяву АнтонюкМ.С. до ТзОВ «МС ІмперіалБуд», треті особи: Чернівецька міська рада, ТзОВ «Глобус 2020» про визнання договору інвестиційним та визнання майнових прав залишено без розгляду.
25 травня 2023 року представник відповідача ТзОВ «МС ІмперіалБуд» - Капінус А.А. подав до суду заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. Вказував, що ТзОВ «МС ІмперіалБуд», яке є відповідачем у справі, понесло витрати на професійну правничу допомогу, в зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, в розмірі 10000 гривень. 
Просив суд стягнути з позивача на користь ТзОВ «МС ІмперіалБуд» 10000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02 червня 2023 року у задоволенні заяви представника відповідача ТзОВ «МС Імперіал Буд» -адвоката Капінуса А. А. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у даній справі було відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55,124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Разом з тим, заява представника відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, оскільки це його право, яке не містить обмежень у його реалізації. Під час розгляду справи судом не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав.
Представником відповідача не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як це передбачено вимогами частини 9 статті 141 ЦПК України. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ТзОВ «МС Імперіал Буд», в інтересах якого діє Капінус А. А., просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та стягнути з позивача на користь товариства судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 гривень. 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Заява позивача про залишення його позову без розгляду не містить мотивів та підстав для її подання, а отже така вказана заява і є тією обставиною, яка підтверджує необґрунтованість дій позивача у даній справі.
У клопотанні відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, яку він подав до суду в березні 2023 року, міститься обґрунтування та надано належні докази, які підтверджують зловживання позивачем та його представником їхніми процесуальними правами. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , подала відзив на апеляційну скаргу.
Посилається на те, що судове рішення є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги - безпідставними.
Апеляційна скарга не містить належного обґрунтування наявності необґрунтованих дій позивача.
Подання ОСОБА_1 заяви про залишення її позову без розгляду відбулося з метою подання нового позову з додаванням всіх необхідних документів та доказів.
Позивач заперечує проти вимог про стягнення судових витрат на правничу допомогу в зазначеному відповідачем розмірі, не погоджується з правомірністю їх стягнення, вважає їх необґрунтованими та незаконними.
Такі витрати не є співмірними до складності справи та не є пропорційними до виконаної адвокатом роботи.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
У грудні 2022 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до і ТзОВ «МС ІмперіалБуд», треті особи: Чернівецька міська рада, ТзОВ «Глобус 2020» про визнання договору інвестиційним та визнання майнових прав.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 травня 2023 року задоволено заяву представника позивача адвоката Фортуни Г.Г. про залишення позовної заяви без розгляду. Позовну заяву ОСОБА_3 до ТзОВ «МС ІмперіалБуд», треті особи: Чернівецька міська рада, ТзОВ «Глобус 2020» про визнання договору інвестиційним та визнання майнових прав залишено без розгляду.
У зазначеній ухвалі питання про розподіл між сторонами судових витрат не вирішувалося.
25 травня 2023 року представник відповідача ТзОВ «МС Імперіал Буд» - адвокат Капінус А. А. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача понесених останнім судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи додано договір про надання правової допомоги від 26 січня 2023 року, укладений між адвокатом Капінусом А.А. та ТзОВ «МС Імперіал Буд», детальний опис робіт, виконаних адвокатом від 24 травня 2023 року, в якому передбачено, що вартість наданих юридичних послуг складає 10 000 гривень, акт виконаних робіт від 24 травня 2023 року та доручення про надання правової допомоги № 4 від 26 січня 2023 року.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України, виходячи з наступного.
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).
Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року).
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність – це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача, у разі часткового задоволення – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 та від 02 лютого 2022 року у справі № 335/12011/19.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у стягненні з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із залишенням позову без розгляду, виходячи з наступного.
Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно з частиною шостою статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету – ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18 саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 295/2963/21 зазначено, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що заява відповідача про компенсацію здійснених ним судових витрат на професійну правничу допомогу не містила доводів, які саме дії позивача є необґрунтованими або недобросовісними.
Не обґрунтована така заява і тим, що такі дії позивача були винними та умисними й чим це підтверджується або те, що позивач мав протиправну мету- ущемлення прав та інтересів відповідача.
У постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року у справі № 757/49982/19 зазначено, що виходячи із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.
Звертаючись до суду із заявою про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень, представник відповідача – адвокат Капінус А. А. обґрунтовував її тим, що саме подання позивачем заяви про залишення його позову без розгляду, яка не містить мотивів та підстав для її подання, і є тією обставиною, яка підтверджує необґрунтованість дій позивача у даній справі.
Проте таке твердження відповідача є помилковим, оскільки звернення до суду із заявою про залишення позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. Для задоволення заявлених вимог відповідач повинен довести, а суд – встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Вказаний висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у складі колегії суддів судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16 та від 25 жовтня 2021 року у справі № 757/49982/19.
Колегія суддів відхиляє як нерелевантні посилання в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 18 березня 2020 року в справі № 921/661/20, оскільки предмет та підстава у ній були відмінними від предмета та підстави у цій справі, а також така справа розглядалася в іншому судочинстві, аніж ця справа.
Питання щодо компенсації витрат на правничу допомогу вирішується у кожному конкретному випадку, виходячи із конкретних обставин справи.
Також є безпідставним аргумент апеляційної скарги про те, що у клопотанні відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, яку він подав до суду в березні 2023 року, міститься обґрунтування та надано належні докази, які підтверджують зловживання позивачем та його представником їхніми процесуальними правами.
Саме заява відповідача про компенсацію здійснених ним судових витрат на професійну правничу допомогу повинна містити детальні доводи, які саме дії позивача відповідач вважає необґрунтованими.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, встановивши, що відповідачем не наведено обставин та не надано доказів, які б підтвердили необґрунтованість дій позивача у даній справі, що зумовили понесення відповідачем заявлених до стягнення витрат на професійну правничу, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу із застосуванням частини п`ятої статті 142 ЦПК України.
Такі висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 741/1681/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц та від 21 грудня 2020 року у справі № 484/146/16-ц. 
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене вище, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МС ІмперіалБуд» залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складання повного тексту постанови – 18 серпня 2023 року.
Головуючий                                         М.І. Кулянда 
Судді: О.О.Одинак 
І.Б. Перепелюк