ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7481/23 Справа № 199/1697/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди та франшизи, -

в с т а н о в и л а:

       У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» (далі - ТДВ СК«Альфа-Гарант»), ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди та франшизи, мотивуючи його тим, що 08 вересня 2021 в м.Дніпро на проспекті Слобожанський, е/о № 485, сталася ДТП за участю автомобіля Opel Insignia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під його керуванням та автомобіля DAF XF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу DAF XF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована в ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» відповідно до поліса ОСЦПВВНТЗ №ЕР/203926626. Вина ОСОБА_2 у вчинені ДТП підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2021 року. 
       Зазначав, що в результаті ДТП було пошкоджено його транспортний засіб Opel Insignia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим завдано матеріальні збитки. 10 вересня 2021 року на адресу ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» направлено повідомлення про ДТП, заяву на виплату страхового відшкодування та весь необхідний пакет документів. 03 листопада 2021 року направлено ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» рахунок з СТО ФОП ОСОБА_3 , постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська відносно ОСОБА_2 , копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ФОП ОСОБА_3 , витяг з реєстру платників податку ФОП ОСОБА_3 
        07 грудня 2021 року ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» виплатила страхове відшкодування в розмірі 31 150,20 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_3 , не узгодивши розмір вказаного відшкодування з ним, як з потерпілим та не вказавши про те, на підставі чого виплачена саме така сума. 
       Вказував, що 28 грудня 2021 року направлено до Національного банку України скаргу на дії страховика щодо недоплати страхового відшкодування. Національний банк України повідомив, що страховик виплатив страхове відшкодування в розмірі 31 150,20 грн. на підставі звіту № ЦВ/21/1979 від 30 червня 2021 року (в той час коли ДТП сталася 08 вересня 2021 року), складеного ТОВ «Партнер Консалт». Документів, на підставі яких було визначено розмір заподіяної шкоди, НБУ йому не направив. 28 грудня 2021 року  направлено  на адресу ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» запит-вимогу щодо надання документів, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди та вимогу доплатити страхове відшкодування в розмірі, встановленому у висновку експерта №1810/21 від 11 жовтня 2021 року, складеному на його замовлення та надіслано копію висновку. Однак, відповідь від ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» не надала, доплату страхового відшкодування не здійснила. Зі звітом, складеним на замовлення страховика, він, як потерпілий, не був ознайомлений. Представником ТОВ «Партнер Консалт» не оглядався пошкоджений транспортний засіб. Представником страховика, що здійснював особистий огляд автомобіля, був аварійний комісар     ОСОБА_4 , документів, які б підтверджували його повноваження діяти від імені та в інтересах ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», при цьому надано не було. 
       Посилаючись на те, що відповідно до висновку експерта Дроздова Ю.В. №1810/21 від 11 жовтня 2021 року вартість матеріального збитку, заподіяного йому як власнику колісного транспортного засобу Opel Insignia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 50 248,41 грн., тобто страховик без будь-яких вмотивованих підстав недоплатив страхове відшкодування, а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» страхове відшкодування в розмірі 17 098,21 грн. (50 248,41 грн. - 31 150,20 грн. (фактично сплачена) — 2 000 грн. (франшиза)) ; витрати на оплату послуг експерта в розмірі 1 800 грн.; пеню в розмірі 6 125,37 грн., 3% річних в розмірі 569 грн. та витрати від інфляції в розмірі 4 257,18 грн. за період з 15 грудня 2021 року по 15 грудня 2022 року; стягнути з ОСОБА_2 франшизу в розмірі 2 000 грн., а також просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір. 
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2023 року позов задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат. 
       В апеляційній скарзі відповідач ТДВ «СК «Альфа-Гарант», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову до них. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що 08 вересня 2021 року відбулася ДТП, 14 вересня 2021 року за допомогою засобів поштового зв`язку ними були отримано заяву про страхове відшкодування, на виконання вимог закону, 23 вересня 2021 року було здійснено огляд пошкодженого автомобіля. Оскільки між ними та представником потерпілого не було досягнуто згоди з приводу суми відшкодування, було складено та затверджено розрахунок страхового відшкодування і страховий акт на підставі висновку 75-D-/99/99 від 19 листопада 2021 року та виплачено відповідне страхове відшкодування у розмірі 31 150 грн. Наголошували на тому, що висновок експертизи може бути належним та допустимим доказом лише у разі призначення відповідної експертизи судом. Вони не порушували строків виплати страхового відшкодування. Звертали увагу на те, що якщо для відновлення пошкодженого транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені на нові, страховик відшкодовує не повну вартість цих складових, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових. В матеріалах справи наявний акт виконаних робіт, та сума у ньому є небагато меншою ніж та що стягнута судом, втім і цю суму вони не повинні виплачувати оскільки не надано доказів фактичної сплати за проведення відновлювального ремонту. 
       07 серпня 2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказував, що висновок експерта Скребцова С.О. №75-D-/99/99 від 19 листопада 2021 року, на підставі якого виплачене неузгоджене з ним страхове відшкодування, є неповним, не містить всіх сторінок та фотографій. Він не оглядав пошкоджений у ДТП транспортний засіб. Звіт складено з порушенням Методики. Наданий ним висновок експерта Дроздова Ю.В. не спростований страховиком. Фактична вартість ремонту його автомобіля склала саме 50 249,90 грн., що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт. 
       Відповідач ОСОБА_2 право на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України). 
       Зважаючи на те, що ціна позову становить 32 119,76 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 вересня 2021 року на проспекту Слобожанський в районі електроопори №485 в м.Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Opel Insignia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «DAF XF», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 .
       Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2021 року про визнання ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.
       Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
       Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді адміністративної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи.
       В результаті ДТП автомобіль «Opel Insignia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав механічні ушкодження.
       Згідно копії полісу ЕР 203926626, діючий на 08 вересня 2021 року, транспортний засіб DAF XF 105.41ОТ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахований у ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», розмір франшизи – 2 000 грн., ліміт за шкоду майну – 130 000 грн.
       10 вересня 2021 року представником позивача на адресу ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» була направлена заява про здійснення відшкодування у зв`язку з ДТП, яка мала місце 08 вересня 2021 року, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3 . У заяві зазначено, що взаєморозрахунки не проводились. Крім того, до заяви були додані копії документів, що підтверджується копією відповідної заяви.
       Також, 10 вересня 2021 року представником позивача на адресу ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» було направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 08 вересня 2021 року. В повідомленні зазначені обставини ДТП та додані документи, що підтверджується копією такого повідомлення.
       Відповідно до копії акту №21/5468 від 23 вересня 2021 року, було проведено огляд транспортного засобу (дефективна відомість) Opel Insignia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за участю довіреної особи власника майна ОСОБА_5 та представника ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ». У вказаному акті зазначені відомості щодо назви та опису пошкодження транспортного засобу.
       Згідно копії висновку експерта №1810/21 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості збитку заподіяного власнику КТЗ) від 11 жовтня 2021 року, зазначено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу Opel Insignia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 50 248,41 грн. Крім того, до висновку також долучені додатки, ремонтна калькуляція № 1810/21 від 11 жовтня 2021 року, фото таблиці.
       Відповідно до копії рахунку №13 від 23 жовтня 2021 року, зазначено опис робіт та їх вартість стосовно транспортного засобу Opel Insignia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , загальна вартість складає 96 616 грн.
       04 листопада 2021 року рахунок з СТО №13, постанова Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2021 року та витяги були направлені на адресу ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ».
       Відповідно до копії висновку експертного авто-товарознавчого дослідження №75-D/99/9 від 19 листопада 2021 року, зазначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику майна Opel Insignia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, складає 33 150,20 грн. з ПДВ на вартість матеріалів та складових. До висновку долучено ремонтну калькуляцію №ЦВ/21/5468 від 19 листопада 2021 року.
       Представником ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» зроблений розрахунок страхового відшкодування транспортного засобу Opel Insignia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сума страхового відшкодування – 31 150,20 грн.
       Згідно копії страхового акту №ЦВ/21/5468, зазначено відомості про страховий випадок, підстави для визначення розміру збитку, розмір страхового відшкодування 31 150,20 грн., реквізити для виплати страхового відшкодування, тощо.
       Згідно копії акту №64 від 13 листопада 2021 року прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), зроблений ФОП ОСОБА_3 замовнику ОСОБА_5 , представнику ОСОБА_1 , зазначено перелік виконаних робіт (послуг) з детальним описом робіт та їх вартості, загальна сума склала 50 249,90 грн.
       29 грудня 2021 року представником позивача було направлено запит на адресу ТДВ СК “АЛЬФА_ГАРАНТ” щодо надання документів, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди та вимога щодо доплати страхового відшкодування, оскільки 07 грудня 2021 року ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» було виплачено на рахунок СТО страхове відшкодування в розмірі 31 150,20 грн. без згоди позивача. В той же час, відповідно до висновку експерта від 11 жовтня 2021 року розмір відшкодування складає 50 248,41 грн. Тобто недоплата складає 17 098,21 грн. Тому представник просив доплатити розмір страхового відшкодування, надати документи на підставі яких було оцінено розмір заподіяної шкоди.
       29 грудня 2021 року позивачем було направлено скаргу на адресу Національного банку України, Управління захисту прав споживачів фінансових послуг, відповідно до якої зазначено, що після письмового повідомлення про ДТП між позивачем та ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» не було досягнуто згоди щодо розміру спричиненої шкоди, позивачем за власний рахунок було замовлено проведення оцінки з визначення вартості матеріального збитку пошкодженого автомобіля Opel Insignia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та висновком експерта від 11 жовтня 2021 року було встановлено, що розмір відшкодування автомобіля Opel Insignia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 50 248,41 грн. 07 грудня 2021 ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» було виплачено на рахунок СТО страхове відшкодування в розмірі 31 150,20 грн., без згоди ОСОБА_1 на такий розмір страхового відшкодування. Тому, позивач просив здійснити перевірку зазначеної діяльності ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» щодо виплати розміру страхового відшкодування та надати копію відповіді ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», який чином було розраховано розмір страхового відшкодування, а також копію звіту/висновку на підставі якого розраховувався розмір матеріального збитку.
       25 січня 2022 року позивачем було отримано відповідь від Національного банку України, відповідно до якої зазначено, що ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» перерахувало на рахунок ФОП ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 31 150,20 грн. на підставі висновку авто-товарознавчого дослідження від 30 червня 2021 року №ЦВ/21/1979, складеного ТОВ «Партнер-Консалт», відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого власнику Opel Insignia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 33 150,20 грн. з ПДВ.
       Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, будучи потерпілим внаслідок ДТП, був позбавлений можливості узгодити з ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» розмір страхового відшкодування та взагалі не був повідомлений про жодне прийняте рішення страховиком. Під час проведення огляду колісного транспортного засобу не визначався саме розмір страхового відшкодування, тобто присутній під час огляду представник ОСОБА_1 не міг зазначити свою позицію у відповідному акті, оскільки огляд не проводився з метою встановлення саме розміру відшкодування. Крім того, позивач не міг знати, що надані ним документи для страхового відшкодування не були достатніми для відшкодування шкоди ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», оскільки жодного вмотивованого рішення позивачу не направлялось. Також, позивач не був повідомлений про те, що ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» взагалі проводило експертне дослідження для визначення розміру матеріального збитку, тобто був позбавлений, у випадку не згоди з висновком експерта, надати свої заперечення. Висновок експертного авто-товарознавчого дослідження від 19 листопада 2021 року є неналежним доказом, зроблений на підставі відомостей, які отримав представник ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» під час огляду 23 вересня 2021 року. Тобто, транспортний засіб не оглядався під час проведення експертизи жодним експертом, не було долучено до вказаного висновку фото таблиць із детальним описом транспортного засобу. Також, оцінювач ОСОБА_6 не оглядав транспортний засіб Opel Insignia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та таким чином не міг самостійно оцінити вартість матеріального збитку. Тому вважав позовні вимоги обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі. 
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
       Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
       Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.
       Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.
       Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
       За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
       Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
       Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України). 
       Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.
       Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
       Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон №1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.
       Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
       Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
       У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону №1961-IV).
       Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
       Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц, провадження №14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, провадження №14-95цс20).
       Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону №1961-IV).
       Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування(пункт 9.1 статті 9 Закону №1961-IV).
       Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
       Відповідно до статті 28 даного Закону до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
       Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими – прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_1 не погодився з розміром страхового відшкодування, про що також вказує і апелянт. 
       Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування – це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.
       За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
       Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.
       Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.
       З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
       Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі №6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18).
       Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
       При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
       Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
       Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України).
       Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
       За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
       Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
       Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
       Тож, можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.
       У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
       Обов`язок доведення розміру заподіяної позивачу шкоди покладається саме на нього.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що 25 січня 2022 року позивачем було отримано відповідь від Національного банку України, відповідно до якої зазначено, що ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» перерахувало на рахунок ФОП ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 31 150,20 грн. на підставі висновку авто-товарознавчого дослідження від 30 червня 2021 року №ЦВ/21/1979, складеного ТОВ «Партнер-Консалт», відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого власнику Opel Insignia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 33 150,20 грн. з ПДВ. Колегія суддів звертає увагу на те, що ДТП мала місце 08 вересня 2021 року та у матеріалах даної справи взагалі відсутній висновок авто-товарознавчого дослідження від 30 червня 2021 року №ЦВ/21/1979, складений ТОВ «Партнер-Консалт» (а.с.19-21). 
       З матеріалів справи вбачається, що відповідач, при виплаті позивачу суми страхового відшкодування у розмірі 31 150,20 грн. на підставі страхового акту №ЦВ/21/5468 від 07 грудня 2021 року, керувався висновком оцінювача ОСОБА_6 №75-D/99/9 від 19 листопада 2021 року, згідно якого вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Opel Insignia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 33 150,20 грн (а.с.90-94). На чому в своїй в апеляційній скарзі наголошує ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ»
       У вказаному висновку не зазначено про попередження оцінювача про кримінальну відповідальність. 
       Крім того, пунктом 5.1. Методики визначено, що технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.
       Пунктом н) 4.4. Методики - у звіті (акті) або висновку експерта про оцінку КТЗ зазначається, в тому числі, така інформація: відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів.
       Пунктом 5.5. Методики - під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен, втому числі, ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.
       В акті огляду автомобіля від 23 вересня 2021 року , який було здійснено аварійним комісаром ОСОБА_4 , тобто не особою яка склала 19 листопада 2021 року висновок, та який не може вважатися додатком до висновку, вказано про можливі приховані дефекти (а.с.89). 
       В свою чергу на підтвердження розміру відшкодування майнової шкоди, позивачем надано висновок №1810/21, складений 11 жовтня 2021 року судовим експертом Дроздовим В.М., попередженим про кримінальну відповідальність. У відповідності до якого вартість матеріального збитку, з урахуванням зносу, становить 50 248 грн. (а.с.26-56). 
       Положеннями частин першої, шостої, сьомої статті 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
       У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством
       У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
       Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N42/5/2092 (далі - Методика).
       Відповідно до частини першої статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
       Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). 
       З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині прийняття до уваги висновку наданого позивачем. 
       Посилання апеляційної скарги на те, що 23 вересня 2021 року було здійснено огляд пошкодженого автомобіля, не може слугувати підставою для задоволення апеляційної скарги та прийняття вказаного акту огляду саме у якості додатка до висновку від 19 листопада 2021 року складеного іншою особою, крім того у в казаному акті зазначено про наявність можливих прихованих дефектів. 
       Доводи апеляційної скарги в частині того, що висновок експертизи наданий позивачем, може бути належним та допустимим доказом лише у разі призначення відповідної експертизи судом відхиляються, оскільки висновок наданий позивачем оцінений у сукупності з іншими доказами які містяться у даній справі. 
       Доводи апеляційної скарги в частині того, що вони не порушували строків виплати страхового відшкодування спростовуються матеріалами справи та обставинами встановленими судом. 
       Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§29–30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» залишити без задоволення. 

       Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2023 року залишити без змін. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 01 вересня 2023 року.

               Головуючий:                                                Е.Л.Демченко 

               Судді:                                                        Т.Р.Куценко 

                                                                               М.О.Макаров