ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5993/23 Справа № 203/5579/21 	  	Головуючий у першій інстанції:  Єдаменко С.В. Суддя-доповідач:   Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 червня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Єлізаренко І.А., Свистунової О.В., 
за участю секретаря                 Сахарова Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Департаменту патрульної поліції на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 червня 2022 року по справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1  про стягнення грошових коштів,– 

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 червня 2022 року провадження у цивільній справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - закрито.
В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України. Від Департаменту патрульної поліції 19.06.2023 надійшла заява про розгляд справи без участі представника апелянта.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з наступного.
Встановлено, що у грудні 2021 року Департамент патрульної поліції звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції безпідставно набуту грошову суму в розмірі 12328,12 грн; стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача коштів, які він отримав як грошове забезпечення (оплату за виконання (невиконання, неналежне виконання) посадових обов”язків на службі), перебуваючи у трудових відносинах з Департаментом. 
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2022 року відкрито провадження у справі, в порядку загального позовного провадження та призначено  судове засідання (а.с. 35-36).
Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що даний спір неможливо вирішити у порядку цивільного судочинства, адже спір, який виник між сторонами, віднесено до юрисдикції адміністративного суду, i він підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.
Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно із статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція – це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства – цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Тобто у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та (або) інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Одним з критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.
Згідно із частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба є діяльністю на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Отже, законодавством врегульовано питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.
У справі, що переглядається, таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України «Про Національну поліцію».
Згідно із статтею 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України – це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною першою статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до частини першої статті 62 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави.
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що служба в поліції є публічною службою.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у спірний період перебував на публічній службі в органах патрульної поліції, а позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача коштів, які він отримав як грошове забезпечення (оплату, у зв”язку з обов”язком виконання посадових функцій на службі), перебуваючи у трудових відносинах з Департаментом. 
Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, навіть якщо подання відповідного позову відбувається після звільнення такої особи з державної служби.
Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2022 року у справі №213/136/21 (провадження №61-21230св21).
Колегія суддів звертає увагу, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, суд першої інстанції в порядку КАС України не відмовляв у відкритті провадження у спірних правовідносинах.
Доводи апелянта про неможливість звернення з таким предметом спору до адміністративного суду, оскільки такий порядок не визначений у КАС України, є необґрунтованими. Оскільки, в даному випадку, хоч позивач і вважає сплачені ОСОБА_1 кошти безпідставно набутими та такими, що підлягають поверненню відповідно до положень ЦК України, проте такі кошти мають статус грошового забезпечення особи під час її перебування на публічній службі в органах Національної поліції, тобто, нараховувались, як учаснику публічно-правових відносин та таке нарахування стосувалось саме публічно-правових відносин, а тому даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права. 
Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали місцевого суду – без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції – залишити без задоволення. 
Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2022 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова