Постанова
Іменем  України 
 
13 вересня 2023 року
м. Київ
 
справа № 2607/12686/12
провадження № 61-10406св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
 
учасники справи:
за первісним позовом:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
за зустрічним позовом:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС»,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року в складі колегії суддів: Немировської О.В., Махлай Л. Д., Ящук Т. І.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У жовтні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС»), звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , у якому з урахуванням зміни предмета позову та уточнення позовних вимог просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 51 677, 89 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 20 487, 44 доларів США, заборгованість за відсотками - 5 285, 04 доларів США, пеню за період з 23 листопада 2012 року по 27 листопада 2013 року, а також стягнути судовий збір у розмірі 3 441, 00 грн.
На обґрунтування позову зазначало, що 07 вересня 2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке змінило назву на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», уклало з ОСОБА_1 кредитний договір № 014/1179/82/1492, за умовами якого банк надав позичальнику кредит за програмою «Земельна ділянка в кредит» у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 15 300,00 доларів США на 60 місяців з 07 вересня 2007 року по 07 вересня 2012 року зі сплатою 13, 5 % річних. Факт надання кредитних коштів позичальнику підтверджується заявами на видачу готівки.  
З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, банк уклав з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 іпотечний договір, предметом якого є  квартира АДРЕСА_1 , заставною вартістю 592 032,00 грн. 
30 листопада 2007 року сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору № 014/1179/82/1495, за умовами якої збільшено розмір кредитної лінії на 15 300,00 доларів США до 30 600,00 доларів США. 
З лютого 2009 року позичальник належним чином не виконує зобов`язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує відсотки, позичальнику та майновому поручителю були направлені вимоги про дострокову сплату всієї суми заборгованості, які виконані не були.
З урахуванням наведеного, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило позов задовольнити.
У січні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», у якій просили розірвати кредитний договір від 07 вересня 2007 року № 014/1179/82/1492, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , а також розірвати договір іпотеки від 07 вересня 2007 року, укладений між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Зустрічний позов мотивований тим, що 30 листопада 2007 року між позичальником та кредитором було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 07 вересня 2007 року, відповідно до якої банк збільшив розмір кредитної лінії на 15 300,00 доларів США. Відповідні зміни були внесені і до договору іпотеки від 17 вересня 2007 року. Таким, чином розмір кредиту, який за договором повинен був надати позичальнику банк, становить 30 600,00 доларів США. За період з вересня 2007 року по березень 2008 року ОСОБА_1 отримала від банку кошти у загальній сумі 18 800, 00 доларів США. 
До лютого 2009 року позичальник добросовісно погашала кредитну заборгованість, в тому числі відсотки за користування кредитом, які нараховувались не на суму грошових коштів, фактично отриманих у борг (18 800,00 доларів США), а на всю суму, зазначену у кредитному договорі (30 600,00 доларів США). З лютого 2009 року через економічну кризу, втрату роботи, пенсійний вік, ОСОБА_1 щомісячно здійснювала погашення кредиту, однак не у повному розмірі. 
Фактично ОСОБА_1 отримала від банку у кредит лише 18 800,00 доларів США, а сума виплат станом на 26 грудня 2012 року становить 29 761,58 доларів США, що підтверджується розрахунками банку та прибутковими квитанціями про здійснення кредитних внесків у період з вересня по грудень 2012 року. Таким чином, жодних боргів перед банком у  ОСОБА_1 немає. Оскільки банк істотно порушив умови кредитного договору, не надавши обумовлену договором суму кредитних коштів у повному обсязі, та безпідставно нарахував проценти за користування кредитом на суму, яку позичальник не отримувала, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили позов задовольнити.
Короткий зміст судових рішень в справі
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором проведений банком з урахуванням заяв на видачу готівки ОСОБА_1 , які є недопустимими та недостовірними доказами. Сума коштів, внесених ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитним договором, перевищує розмір отриманого кредиту та нарахованих відсотків, а тому позичальник у повному обсязі виконала взяті на себе зобов`язання.
Позивачі за зустрічним позовом не довели наявність підстав для розірвання кредитного договору та договору іпотеки, не надали належні докази на підтвердження істотного порушення банком умов кредитного договору. Позичальник була ознайомлена з усіма умовами кредитного договору, що підтверджується її особистим підписом у кредитному договорі, договорі іпотеки та додаткових угодах. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» оскаржило його в  апеляційному порядку.
Постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року в частині вирішення первісного позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в сумі 22 431, 44 доларів США та судовий збір в сумі 4 473,  03 грн.
В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Згідно наданих банком доказів заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 20 487,44 доларів США. 
Оскільки позивач змінив строк повернення частини кредиту, розмір заборгованості по відсоткам з урахуванням сплаченої заборгованості в жовтні та листопаді 2012 року становить 1 944, 33 доларів США.
Вимога ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення пені задоволенню не підлягає, оскільки її нарахування позивач провів за період після звернення до суду з позовом.
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічних позовних вимог в апеляційному порядку не оскаржувалося, тому відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядалося.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року та залишити в силі рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року.
На обґрунтування касаційної скарги зазначала про застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року в справі № 161/16891/15-ц, від 19 березня 2019 року в справі № 809/1718/15, від 29 травня 2019 року в справі № 539/1582/16-ц, від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, від 06 травня 2020 року в справі № 372/223/17, від 16 вересня 2020 року в справі № 200/5647/18, від 20 жовтня 2020 року в справі № 456/3643/17, від 28 жовтня 2020 року в справі № 760/7792/14-ц, від 20 липня 2022 року в справі № 308/14087/13-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).      
Банк не надав належні докази на підтвердження видачі їй кредиту у розмірі 30 600,00 доларів США. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем за первісним позовом до суду, є неналежним та недопустимим доказом з огляду на відсутність оригіналів документів первинного бухгалтерського обліку про видачу готівки.
Апеляційний суд безпідставно здійснив переоцінку доказів, яким надана належна оцінка судом першої інстанції.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Подільського районного суду м. Києва.
18 листопада 2022 року справа № 2607/12686/12 надійшла до Верховного Суду.
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направило відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2023 року залучено ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНСК» до участі у справі № 2607/12686/12 в якості правонаступника позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».
Доводи касаційної скарги не містять посилань на незаконність рішення суду апеляційної інстанції в частині відмовлених позовних вимог, а тому в цій частині постанова апеляційного суду не переглядається. 
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 07 вересня 2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль, уклало з  ОСОБА_1 кредитний договір № 014/1179/82/1492, за умовами якого позичальнику було відкрито кредитну лінію з лімітом 15 300,00 доларів США строком до 07 вересня 2012 року зі сплатою 13,5 % річних. 30 листопада 2007 року сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої було збільшено розмір кредитної лінії до 30 600,00 доларів США. 
Додатковою угодою № 2 від 12 травня 2009 року сторони погодили, що фактична заборгованість за кредитом становить 22 781,80 доларів США.
26 серпня 2010 року банк уклав з ОСОБА_1 додаткову угоду № 3 до кредитного договору, згідно якої фактична заборгованість за кредитом становить 23 088,45 доларів США. Окрім того, сторони погодили зміну строку кредитування до 07 червня 2014 року.
Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 отримала вцілому 30 600,00 доларів США кредитних коштів за кредитним договором № 014/1179/82/1492, що підтверджується заявами на видачу готівки.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором 07 серпня 2012 року банк направив на адресу ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення всієї суми заборгованості, яка залишилась без виконання.
Згідно з поданим АТ «Райффайзен Банк Аваль» розрахунком (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) станом на 27 листопада 2013 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/1179/82/1492 складає 51 677, 89 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 20 487, 44 доларів США, заборгованість за відсотками - 5 285, 04 доларів США, пеня за період з 23 листопада 2012 року по 27 листопада 2013 року у сумі 25 905, 41 доларів США.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частина перша статті 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. 
Встановивши, що ОСОБА_1 , отримавши кредит в обумовленому кредитним договором та додатковими угодами до нього розмірі, допустила неналежне виконання його умов в частині своєчасної сплати тіла кредиту та процентів за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення боргу за кредитним договором та процентів у визначеному ним розмірі.
ОСОБА_1 не спростувала розрахунок заборгованості, наданий позивачем, свій контррозрахунок не надала.
Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених в касаційній скарзі постановах.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм права, переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду в оскаржуваній частині залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року в частині задоволених позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС», про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко