КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД    

 
Апеляційне провадження                                                   Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/5058/2023
 
                                            П О С Т А Н О В А
 
                                   І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
 м. Київ                                                                               Справа № 759/20680/21
 
29 червня  2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів:                     - Борисової О.В.
                                 - Левенця Б.Б.
при секретарі          - Осадченко 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» Давиденко Максима Івановича на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Петренко Н.О., в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про визнання права іпотеки, визнання іпотекодавцем та зобов`язання внести реєстраційний запис,-
 
                                              в с т а н о в и в:
 
24 січня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулось до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про визнання права іпотеки, визнання іпотекодавцем та зобов`язання внести реєстраційний запис.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 20 грудня 2005 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 38/МК23/2005-840, відповідно до якого останньому було надано кредит у сумі 100 000,00 доларів США з цільовим призначенням на споживчі цілі. 
У якості забезпечення належного виконання умов кредитного договору 21 грудня 2005 року було укладено іпотечний договір № б/н, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Коваленко І.Є. та зареєстрований в реєстрі за № 6783, відповідно до якого позичальник   ОСОБА_1 передав в іпотеку кредитору квартиру АДРЕСА_1 , яка належить  йому на праві приватної власності.
24 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Фастлайн капітал» було укладено договір № GL3N217255 про відступлення права вимоги, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1482, відповідно до умов якого ТОВ «Фастлайн капітал» набуло право вимоги, в тому числі, за кредитним договором № 38/МК23/2005-840 від 20 грудня 2005 року, а також за договором іпотеки від 21 грудня 2005 року.
29 грудня 2020 року між ТОВ «Фастлайн капітал» та ТОВ «Діджі Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № GL3N217255-1/4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О.  та зареєстрований за реєстровим № 4038, за яким було відступлено право вимоги, зокрема, і за кредитним договором № 38/МК23/2005-840 від 20 грудня 2005 року та за договором іпотеки № б/н від 21 грудня 2005 року. 
При отриманні інформаційної довідки № 272133934 від 27 серпня 2021 року відносно квартири АДРЕСА_1 встановлено, що до реєстру не внесені відомості щодо власника нерухомого майна та відсутня інформація про обтяження квартири іпотекою та забороною на відчуження.
Заборгованість за кредитним договором відповідачем  не погашена і банком не надавався дозвіл на реалізацію  предмета іпотеки або припинення іпотечного договору. 
Оскільки Єдиний державний реєстр речових прав на нерухоме майно почав функціонувати в 2013 року, а договір купівлі-продажу відповідачем укладено у 1997 році і до теперішнього часу право власності на нерухоме майно належним чином не зареєстровано, на думку позивача, порушено його право, як іпотекодержателя, на звернення стягнення на предмет іпотеки, що в свою чергу стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 
З огляду на вище викладене, просило суд визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» право іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 51,5 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м., що була передана в іпотеку на підставі Іпотечного договору № б/н від 21 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Коваленко І.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 6783; визнати ОСОБА_1 іпотекодавцем з усіма правами та обов`язками за договором іпотеки б/н від 21 грудня 2005 року квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,5 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м.; зобов`язати суб`єкта Державної реєстрації внести запис про іпотеку згідно з договором іпотеки № б/н від 21 грудня 2005 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,5 кв.м, житловою площею 28,7 кв.м.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна предметом іпотеки відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 09 січня 2023 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» Давиденко Максим Іванович подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» в повному обсязі. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовані обставини справи.
Вказує на те, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, всупереч вказаному, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, послався на те, що відповідачем не було порушено право позивача, оскільки внесення запису про іпотеку до реєстру  покладено на реєстратора,  позивачем не було надано доказів, що він звертався до реєстратора для реєстрації обтяження нерухомого майна. 
Крім того, при зверненні до державного реєстратора з заявою про реєстрацію іпотеки та договору про відступлення права вимоги у останнього відсутні підстави для задоволення такої заяви, оскільки у реєстрі відсутня інформація щодо власника нерухомого майна та інформація про попереднього іпотекодержателя. 
Зазначає, що підставою для звернення до суду з даним позовом є наявність порушеного права іпотекодержателя, яке обґрунтовано з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, зробленої у постанові від 15 червня 2021 року у праві № 922/2416/17, відповідно до якої якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.
Вказує, що відповідач ОСОБА_1 є іпотекодавцем нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , що була передана в іпотеку на підставі іпотечного договору № б/н від 21 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко І.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 6783, а позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» є іпотекодержателем вказаної квартири на підставі договору відступлення прав вимоги, іпотека нерухомого майна не припинялась, однак відсутність відомостей щодо вказаної квартири, а також щодо іпотеки в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позбавляє позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем до суду апеляційної інстанції подано не було.
В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» не з`явився, про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлений у встановленому порядку,  подав до апеляційного суду заяву про розгляд справи у його відсутності. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання також не з`явився, про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлений у встановленому порядку, причин неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу нерухомості від 25 липня 1997 року, ОСОБА_1 набув права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
20 грудня 2005 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 38/МК23/2005-840, за умовами якого останньому відкрито кредитну лінію в сумі 100 000,00 грн, терміном на 60 місяців з 20 грудня 2005 року по 20 грудня 2010 року. 
Згідно умов п. 2.1. вказаного договору, в забезпечення зобов`язань по цьому договору, які полягають у поверненні кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливої сплати неустойки, а також у відшкодуванні збитків у зв`язку з порушенням цього договору, позичальник передає у заставу/іпотеку особисте майно та двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . 
21 грудня 2005 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко І.Є. та зареєстрований в реєстрі за № 6781, за умовами якого іпотекодавець, з метою забезпечення виконання основного зобов`язання, що витікає із договору кредитної лінії № 38/МК23/2005-840 від 20 грудня 2005 року, передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . 
24 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Фастлайн капітал» було укладено договір № GL3N217255 про відступлення права вимоги, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1482.
Відповідно до п. 1   даного договору, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб - підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи право вимоги до правонаступників боржників.
29 грудня 2020 року між ТОВ «Фастлайн капітал» та ТОВ «Діджі Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № GL3N217255-1/4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстрований за реєстровим № 4038, за яким було відступлено право вимоги, зокрема і за кредитним договором № 38/МК23/2005-840 від 20 грудня 2005 року та за договором іпотеки № б/н від 21 грудня 2005 року.
Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 272133934 від 27 серпня 2021 року, інформація щодо права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяження нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі відсутня. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна предметом іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що договір іпотеки є чинним, право іпотекодержателя Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» відповідачем ОСОБА_1  не оспорюється і не було порушено. Реєстрацію  в реєстрі  прав власності  інформації про  передачу  в іпотеку майна  покладено на реєстратора. Представником позивача не надано суду доказів того, що товариство, набувши  права іпотекодержателя за договором іпотеки № б/н від 21 грудня 2005 року, відповідно до якого позичальник    ОСОБА_1 передав в іпотеку кредитору квартиру АДРЕСА_1 , яка належить  йому на праві приватної власності, зверталось до  реєстратора  з заявою про реєстрацію  вказаного права і йому у цьому було відмовлено.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як зазначає представник позивача, відповідач ОСОБА_1 є іпотекодавцем нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , що була передана в іпотеку на підставі іпотечного договору № б/н від 21 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Коваленко І.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 6783, а позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» є іпотекодержателем вказаної квартири, іпотека нерухомого майна не припинялась, однак відсутність відомостей щодо вказаної квартири, а також щодо іпотеки в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позбавляє позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.
За змістом статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. 
Згідно статті 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотеко держателя відчужувати предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, визначає Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.
Відповідно до п.п. 6, 18 вказаного Порядку, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.
За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.
Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав.
Проте, матеріали справи не містять доказів звернення представника позивача до державного реєстратора з приводу реєстрації обтяження нерухомого майна, а також відсутня вмотивована відмова реєстратора здійснити відповідні реєстраційні дії.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
Позивачем не надано суду доказів порушення відповідачем  його права іпотекодержателя, а тому  суд першої інстанції прийшов до вірного висновку  про  відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги  позивача про те, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, так як суд посилався не на  обрання засобу правового  захисту, а  на недоведеність належними та допустимими  доказами  доводів позивача  про порушення його права відповідачем.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, зокрема іпотека.
Частиною 3 статті 10 вказаного Закону передбачено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; виконання вимог, визначених статтею 27-2цього Закону, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (крім випадків автоматичної реєстрації такого права згідно із законом);
Статтею 11 Закону встановлено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, чи його дубліката.
Частиною 1 статті 26 Закону встановлено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до суду з даним позов з підстав відсутності відомостей щодо квартири, яка є предметом іпотеки, а також щодо самої іпотеки в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що в свою чергу, на думку представника позивача, позбавляє позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки, є передчасним, оскільки вирішення цього питання передбачено у позасудовому порядку. Відмова державного реєстратора з цього питання відсутня. Отже, представник позивача не довів належними та допустимими доказами порушення права позивача.
Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Отже, суд першочергово перевіряє, чи були порушені права позивача, яким способом вони мають бути поновлені і чи заявлені відповідні позовні вимоги у справі.
З урахуванням того, що право  іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 , яка є власністю відповідача  ОСОБА_1   до позивач ТОВ "  Діджи Фінанс" перейшло  за договором відступлення права вимоги, вказане право відповідачем не оспорюється, іпотека є чинною,   державна реєстрація обтяжень здійснюється державним реєстратором, доказів звернення позивача до державного реєстратора з метою здійснення  реєстраційних дій  матеріали справи не містять, колегія суддів приходить до висновку про   обгрунтованість висновків суду   першої  інстанції щодо відсутності правових підстав для  задоволення позовних вимог ТОВ "  Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про визнання за  товариством права іпотеки на квартиру, визнання відповідача  іпотекодавцем  вказаної квартири  та зобов`язання  суб`єкта державної реєстрації внести  відповідний запис до Державного реєстру іпотек.
Доводи апеляційної скарги про те, що  рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовані обставини справи, колегія суддів відхиляє, так як суд повно та об`єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані докази, надав їм вірну правову  оцінку, вірно застосував норми  матеріального права, які  регулюють спірні правовідносини та ухвалив  законне і обгрунтоване рішення .
Доводи  апеляційної скарги  про те, що  підставою для звернення до суду з даним позовом є наявність порушеного права іпотекодержателя, яке обґрунтовано з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, зробленої у постанові від 15 червня 2021 року у праві № 922/2416/17, відповідно до якої якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, так як у вказаній справі  мали інші обставини справи та інші правовідносини.
Крім того, з іпотечного договору вбачається, що  право власності  відповідача на  передану в іпотеку квартиру  АДРЕСА_1    зареєстровано  в Бюро технічної інвентаризації  м.Києва  20 липня 1997 року, зареєстровано в реєстровій книзі за №  924/30982. При посвідченні   договору іпотеки  вказаної квартири приватний нотаріус Київського  міського нотаріального округу  Коваленко  І.Є.  наклав заборону відчуження вказаної квартири до припинення іпотечного договору. Вказана заборона зареєстрована в реєстрі  за № 6783.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» Давиденка Максима Івановича.
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» Давиденка Максима Івановича залишено без задоволення, а судове рішення без змін, то розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» Давиденка Максима Івановича залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 липня 2023 року.

 
 
Головуючий:                                      Судді: