УХВАЛА

31 серпня 2023 року 
м. Київ 

справа № 380/213/22
адміністративне провадження № К/990/28825/23 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 липня  2023 року у справі №380/213/22 за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом в якому просив:

- визнати неправомірною відмову Адміністрації Державної прикордонної служби України, викладену у листі від 23 червня 2021 року № 115/Ф-5715-3295, у видачі ОСОБА_1 , оновленої довідки про розміри грошового забезпечення з врахуванням таких видів грошового забезпечення як за: кваліфікаційний рівень (класність) - 5%; службу в умовах режимних обмежень (таємність) 15%; особливості проходження служби - 40%; премії - 50%;

- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України видати ОСОБА_1 , оновлену довідку для перерахунку пенсії військовослужбовця ДПСУ із включенням у неї таких складових видів грошового забезпечення: 1. Посадовий оклад; 2. Оклад за військове звання «підполковник»; 3. Надбавка за вислугу років (35%); 4. Надбавка за особливості проходження служби (40%); 5. Надбавка за кваліфікаційний рівень (класність) (5%); 6. Надбавка за службу в умовах режимних обмежень (таємність) (15%); 7. Доплата за науковий ступінь та вчене звання (10%); 8. Премії (50%).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2023 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо не включення у довідку від 08 липня 2020 року № 11/244 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 05 березня 2019 року, надбавки за кваліфікаційний рівень у розмірі 5% посадового окладу та надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу, що були враховані при призначенні пенсії, для перерахунку пенсії позивачу у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України виготовити та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05 березня 2019 року, для перерахунку пенсії ОСОБА_1 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з обов`язковим зазначенням в довідці основних та додаткових щомісячних видів грошового забезпечення, у тому числі: посадовий оклад; оклад за військовим званням підполковник; надбавка за вислугу років (35%); надбавка за особливості проходження служби (20%); надбавка за кваліфікаційний рівень (5%); надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%); доплата за науковий ступінь (10%), премія (25%).

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 454 грн.

У решті частині позовних вимог відмовлено.

Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зазначає таке.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.

За правилами частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Скаржник подає касаційну скаргу на підставі підпунктів «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Проте, Верховний Суд звертає увагу скаржника, що обов`язковою умовою для відкриття касаційного провадження є зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного провадження передбачених саме частиною четвертою статті 328 КАС України та належне їх обґрунтування.

В той час, як пункти «а»-«г» частини п`ятої статті 328 КАС України передбачають можливість розгляду судом касаційної інстанції малозначної справи, проте не є окремою підставою для відкриття касаційного провадження.

Таким чином, позивач не зазначив у касаційній скарзі підстави відкриття касаційного провадження передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження у цій справі.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року №  460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).

Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Керуючись статтями169, 328,330,332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 липня  2023 року у справі №380/213/22 -повернути скаржнику.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                               М.В. Білак