ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6679/22                                        Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  31 липня 2023 року                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                                                             Коротких А.Ю.,
суддів                                                                                Сорочка Є.О.,
                                                                                          Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_4 , який з 20.05.2022 року вважається у полоні.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 11.10.2022 року та від 22.11.2022 року про виплату їй грошового забезпечення ОСОБА_4 , який з 20.05.2022 року вважається у полоні та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених в мотивувальній частині даного судового рішення.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.
Сторони були належним чином повідомлені про дату апеляційного розгляду справи - 31 липня 2023 року, проте у судове засідання не з`явилися. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до паспорта серії НОМЕР_2 зареєстрована: АДРЕСА_1 . З 10.10.1970 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 (а.с. 4-5). Має сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно зі свідоцтвом про народження (а.с. 11).
Відповідно до свідоцтва про смерть від 10.02.2020 року №411 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 70 років (а.с. 12).
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до паспорта серії НОМЕР_3 зареєстрований (останнє місце реєстрації з 31.07.2018 року): АДРЕСА_2 , 29.07.2008 року за №319 зареєстровано розірвання шлюбу з гр. ОСОБА_6 , 05.11.2013 року зареєстровано розірвання шлюбу з гр. ОСОБА_7 . Має двох доньок: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7-10, 13).
Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 від 20.10.2022 року №2377 з особової справи ОСОБА_4 , зазначено: сімейний стан - розлучений; доньки - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4; батько - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5., помер у ІНФОРМАЦІЯ_3; мати - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 16).
Відповідно до листа ВЧ НОМЕР_1 від 26.10.2022 року №40/57/12-2307 ОСОБА_1 (на заяву від 11.10.2022) відмовлено у виплаті грошового забезпечення ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що вона не є особою, яка має право на виплати згідно з порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, який затверджений Постановою КМУ від 30.11.2016 року №884. Зазначено, що у ОСОБА_4 є дві повнолітні доньки, які мають першочергове право на отримання виплат, позаяк факт проживання їх з батьком не спростований. Позивача повідомлено про можливість повторного звернення із заявою у разі надання підтверджуючих документів, які спростовують факт проживання доньок разом з батьком (а.с. 14).
Відповідно до листа ВЧ НОМЕР_1 від 09.12.2022 №40/57/12-2984 ОСОБА_1 (на заяву від 22.11.2022) відмовлено у виплаті грошового забезпечення ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що вона не є особою, яка має право на виплати згідно з порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, який затверджений Постановою КМУ від 30.11.2016 №884. Зазначено, що у ОСОБА_4 є дві повнолітні доньки, які мають першочергове право на отримання виплат, позаяк факт проживання їх з батьком не спростований. Позивача повідомлено про можливість повторного звернення із заявою у разі надання підтверджуючих документів, які спростовують факт проживання доньок разом з батьком (а.с. 15).
Згідно з відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 6228368, будинок, розтошований за адресою: АДРЕСА_3 , з 20.04.2006 року перебуває у власності ОСОБА_6 (частка 7/10) (а.с. 22-23).
28.04.2023 року вх. №16616/23 Київський національний лінгвістичний університет, на виконання вимог ухвали суду від 13.04.2023 року, повідомив, що у договорі про навчання у закладі вищої освіти від 14.09.2020 року №6528-0204-1, укладеному між університетом, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , зазначено місце проживання (реєстрації) - АДРЕСА_3 . Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (№7110-395581-2017), копія якого міститься в особовій справі студентки, місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , дата реєстрації - 25.04.2006 року. Відомості про спільне чи окреме проживання останньої з батьками, а також відомості про перебування на утриманні одного з батьків в особовій справі студентки відсутні (а.с. 86-87).
02.05.2023 року вх. №17154/23 Черкаський державний технологічний університет, на виконання вимог ухвали суду від 13.04.2023 року, повідомив, що у договорі про навчання у закладі вищої освіти від 07.09.2020 року №75, укладеному між університетом, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , зазначено місце проживання (реєстрації) - АДРЕСА_3 . Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 . Відомості про спільне чи окреме проживання останньої з батьками, а також відомості про перебування на утриманні одного з батьків в особовій справі студентки відсутні (а.с. 98-99).
Відповідно до копій платіжних інструкцій, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_4 здійснював перерахунок коштів своїм донькам - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 108-113, 115-120).
Разом з тим, позивач, вважаючи відмову відповідача протиправною, звернулась з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону №2011 грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону №2011 за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з абз. 3,4 ч. 6 ст. 9 Закону №2011 грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до п. 6-1 ст. 18 Закону №2011, членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII, гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у статті 9 цього Закону. Порядок виплати грошового забезпечення зазначеним у цьому пункті членам сімей військовослужбовців визначається Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також військовими формуваннями, правоохоронними і розвідувальними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Наказ №260), відповідно до розділу ХІІ якого зазначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 (далі Порядок №884), військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.
Відповідно до пунктів 4-7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою). Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови. Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.
З огляду на вищезазначені норми, з дня потрапляння у полон військовослужбовця (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) членам сім`ї військовослужбовця (визначеним у Законі №2011 та Порядку №884) за їх заявою виплачується грошове забезпечення до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими, або внесення відомостей до єдиного державного реєстру досудових розслідувань (військова служба для такого військовослужбовця припиняється) тобто до того моменту, виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).
Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка відповідно до статті 9 Закону №2011, має право на отримання грошового забезпечення та відноситься до третьої черги осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення, позаяк є матір`ю ОСОБА_4 , згідно з копією свідоцтва про народження останнього, яке міститься в матеріалах справи.
Факт перебування у полоні ОСОБА_4 підтверджується листом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 09.12.2022 року №40/57/12-2984 та визнається сторонами у справі.
До того ж, станом на дату потрапляння у полон (20.05.2022 року) та дату звернення позивача до суду (30.12.2022 року) ОСОБА_4 не перебував у шлюбі, що підтверджується копією паспорта, а доказів того, що повнолітні діти останнього проживають з ним або утримуються за його рахунок у матеріалах справи відсутні та в судовому засіданні не підтверджені. 
Разом з тим, відповідно до відомостей з Київського національного лінгвістичного університету та Черкаського державного технологічного університету, наданих на виконання вимог ухвали суду від 13.04.2023 року, в особових справах студенток ОСОБА_2 та ОСОБА_3 місцем проживання (реєстрації) зазначено - АДРЕСА_3 . Також відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання місцем проживання останніх є: АДРЕСА_3 . Відомостей про спільне чи окреме проживання з батьками, а також відомостей про перебування на утриманні одного з батьків в особових справах студенток немає.
У судовому засіданні 10.05.2023 року в суді першої інстанції була допитана в якості свідка ОСОБА_8 (сестра ОСОБА_4 ), яка повідомила, що ОСОБА_4 проживав разом із матір`ю ОСОБА_1 та надавав кошти на її утримання.
У судовому засіданні 10.05.2023 була також допитана в якості свідка позивач ОСОБА_1 , яка повідомила аналогічні обставини.
Так, підставою для відмови позивачу у задоволенні заяви є наявність у ОСОБА_4 двох повнолітніх доньок, які мають першочергове право на отримання виплат.
Проте, на думку колегії суддів, вищезазначена підстава відмови відповідача прийнята необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), недобросовісно та без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року №2-рп/2016 держава, виконуючи свій головний обов`язок - утвердження і забезпечення прав і свобод людини (частина друга статті 3 Конституції України) - повинна не тільки утримуватися від порушень чи непропорційних обмежень прав і свобод людини, а й вживати належних заходів для забезпечення можливості їх повної реалізації кожним, хто перебуває під її юрисдикцією; з цією метою законодавець та інші органи публічної влади мають забезпечувати ефективне правове регулювання, яке відповідає конституційним нормам і принципам, та створювати механізми, необхідні для задоволення потреб та інтересів людини.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відмова відповідача у задоволенні заяви позивача прийнята ним необґрунтовано, чим порушено право позивача на отримання мотивованої відповіді, та є протиправною, позаяк відповідачем не вжито заходів для забезпечення можливості реалізації права особи та не надано відповідних доказів щодо спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_4 та/або доказів щодо утримання вищевказаних осіб за рахунок батька.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Щодо інших позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ч.2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, враховуючи Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, вимоги ч.3 ст.2 КАС України, вимоги щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити позивачу грошове забезпечення підполковника ОСОБА_4 , який з 20.05.2022 року вважається у полоні, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому останні підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 11.10.2022 року та від 22.11.2022 року про виплату їй грошового забезпечення ОСОБА_4 , який з 20.05.2022 року вважається у полоні та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених в мотивувальній частині судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Коротких А.Ю.

Судді:                                                                                          Сорочко Є.О.

                                                                                                    Чаку Є.В.