ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/204/23 Справа № 199/9549/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Спаї В.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – судді Барильської А.П., 
суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.,
за участю секретаря судового засідання Усик А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
                               Акціонерного товариства “УкрСиббанк”, 

на рішення Амір-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “УкрСиббанк” про припинення правовідносин за кредитним договором, договором іпотеки та скасування записів в реєстрі обтяжень, - 
ВСТАНОВИЛА: 

У листопаді 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства “УкрСиббанк”, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г., про припинення правовідносин за кредитним договором №11003801000 та договором іпотеки №11003801000/1, укладених 16 травня 2006 року між нею та АТ “УкрСиббанк” та скасування обтяжень у вигляді записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №№32211107, 3211269, з підстав відсутності заборгованості перед Банком, які вона виконала у примусовому порядку, сплативши у повному обсязі заборгованість, яка стягнута з неї на користь Банку рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 вересня 2014 року, внаслідок чого 29 березня 2021 року АНД ВДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, що є підставою для застосування вимог ст.ст.598,599 ЦК України з припинення її зобов`язань перед Банком, однак відповіддю Банку від 02 червня 2021 року їй було повідомлено, що борг нею погашений не в повному обсязі, оскільки позивач отримала кредитні кошти у доларах США, як це передбачалось умовами кредитного договору, а погасила заборгованість у гривнях, що станом на 2021 рік, не відповідає еквіваленту тої заборгованості у доларах США, яка виникла станом на 2014 рік, тому позивач отримала відмову у знятті обтяження іпотечного майна, що вважає порушення її прав та майнових інтересів (а.с. 1-5).
Рішенням Амір-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.
Скасовані обтяження, накладені на домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0522 га, кадастровий номер 1210100000:01:152:0004, шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку за №3656538 та записів за реєстраційним номером обтяження про заборону за №3211107 та №3211269.
В іншій частині вимог — відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат у справі /а.с. 88-91/.
Не погоджуючись із рішенням суду, у березні 2022 року АТ “УкрСиббанк” подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволеній частині заявлених позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, без належного дослідження та врахування всіх обставин справи, посилаючись на те, що за вимогами ст.ст.1046,1049 ЦК України належним виконанням зобов`язань з боку позичальника є повернення коштів саме у тій валюті, яка визначена умовами кредитного договору, тобто у доларах США, тоді як рішенням суду стягнуто з позивача заборгованість у гривневому еквіваленті, що не може, станом на день пред`явлення позову, свідчити про повне фактичне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, а, відтак, і зобов`язання по іпотеці також не є припиненими. Разом з цим позивач посилається на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням судового рішення, яку отримано Банком 20 грудня 2021 року та оскаржено шляхом подання 24 грудня 2021 року скарги на рішення державного виконавця та за результатами розгляду цієї скарги постановою керівника АНД ВДВС цю постанову 02 лютого 2022 року скасовано (а.с. 84-86).
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2022 року провадження у справі зупинялось до залучення до участі у справі правонаступників позивача ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.128).
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2023 року до участі у справі залучено правонаступників померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в особі законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в особі законного представника ОСОБА_4 (а.с.183).
ОСОБА_4 , який дії в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3  та ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , як правонаступник ОСОБА_1 , через свого представника — адвоката Боровик Л.О., скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, у травні 2023 року подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що за вимогами ст.ст.598,599 ЦК України за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється, як і припиняється зобов`язання за договором іпотеки, що є похідним від основного зобов`язання, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №910/16461/16 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі №711/4556/16. Разом з цим зазначив, що право кредитора нараховувати передбачені умовами договору відсотки у відповідності до ст. 1050 ЦК України та штрафні санкції після звернення до суду із позовом про стягнення суми заборгованості з боржника також припиняється. Все зазначене було враховано судом першої інстанції та надана цим обставинам вірна правова оцінка, а в апеляційній скарзі апелянт фактично намагається перекрутити судове рішення, яким така заборгованість стягнута та фактично виконана боржником (а.с.169-175).
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались та відзивів на апеляційну скаргу не подавали.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 16 травня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір №11003801000 про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов кредитного договору Банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 10 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 15 травня 2021 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11,80 % річних.
       Укладаючи договір, сторони за ним погодили що погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4. Кредитного договору відбувається з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти (а.с. 12-19).
       16 травня 2006 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки №11003801000/1, предметом якого є домоволодіння, реєстраційний номер 14333805 за адресою  АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,0522 га, кадастровий номер 1210100000:01:152:0004 за тією ж адресою. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. та зареєстровано за № 1240 (а.с. 20-21).
       Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 27 листопада 2021 року існує іпотека та заборона на нерухоме майно, а саме домоволодіння за адресою  АДРЕСА_1  та земельну ділянку за адресою площею 0,0522 га, кадастровий номер 1210100000:01:152:0004 за тією ж адресою, яка зареєстрована 16 травня 2006 року на підставі договору іпотеки №11003801000/1 від 16 травня 2006 року (а.с. 22-23).
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2014 року по справі №199/3988/14 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2006 року №11003801000 в розмірі 73 004,30 грн. та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 730,04 грн.
       Як вбачається із матеріалів справи, на підставі рішення суду від 10 вересня 2014 року по справі №199/3988/14, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 11003801000 від 16 травня 2006 року, станом на 06 травня 2014 року складає 6 365,04 доларів США., що за курсом НБУ станом 06 травня 2014 року, становить 73 004,30 грн., яка складається з: 64 992,47 гривень - заборгованість за простроченим кредитом; 6 703,16 гривень - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 915,60 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 393,07 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с. 24-25).
       Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 вересня 2014 року, по справі №199/3988/14 встановлений розмір грошового зобов`язання з чітко визначеними її складовими позивача перед Банком, а саме в розмірі 73 004,30 грн., ця обставина носить преюдиційний характер, є обов`язковою при вирішенні цієї справи, не підлягає перегляду та переоцінці, з чим погоджується і колегія суддів.
       За інформацією, що міститься у листі Амур-Нижньодніпровського ДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16 березня 2021 року за №13107, заборгованість позивачки за виконавчим листом №199/3988/14 станом на 16 березня 2021 року складає 42299,41 грн. (а.с.7).
       Постановою старшого державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29 березня 2021 року виконавче провадження №56935422, відкрите з примусового виконання виконавчого листа №199/3988/14 2/199/2296/14, виданого 02 лютого 2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованості у розмірі 73004,30 грн., закінчене у зв`язку з виконанням вимог виконавчого документу в повному обсязі (а.с. 27).
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження щодо стягнення з позивачки на користь Банку заборгованості за кредитним договором у сумі 73004,30 грн. закінчено саме з підстав виконання вимог виконавчого документу в повному обсязі, тому вважав доведеним факт повного виконання зобов`язання позивачки за кредитним договором, що, в силу ст.ст. 598,599 ЦК України, є припиненими.При цьому суд виходив із принципу презумпції правомірності та законності постанови старшого державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29 березня 2021 року у ВП №56935422, оскільки зворотнього відповідачем у справі доведено не було жодним письмовим доказом.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. Суд першої інстанції при цьому дійшов правильного висновку, що не приймає новий перерахунок заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки по суті зазначені дії Банку зводяться до зміни судового рішення в спосіб, не встановлений законом, враховуючи ще і те, що відповідач отримав коштиі від Амур-Нижньодніпровського ДВС у м.Дніпрі у національній валюті України та визначив еквівалент в іноземній валюті.
Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). 
Колегія суддів, на вимогу ст. 263 ЦПК України, вважає за необхідне застосувати висновки Верховного Суду.
Так, за висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 29 січня 2019 року у справі №916/436/18, визначено, що обставина повного припинення зобов`язань за кредитним договором має бути доведена в розрізі кожного зобов`язання позичальника, у тому числі щодо основної суми кредиту, процентів за користування кредитними коштами та іншими обов`язковими платежами, передбаченими укладеними між сторонами кредитним договором та додатковими угодами до нього. Позивач, звертаючись із подібного роду позовними вимогами, має надати суду, окрім підтверджуючих документів, розрахунок своїх зобов`язань, аби суд міг встановити хронологію видачі і погашення кожного виду зобов`язань.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач довела у повній мірі що заборгованість, яка виникла станом на 2014 рік, з її всіма складовими, встановленими рішенням суду від 10 вересня 2014 року, яким стягнуто з неї на користь Банку суму заборгованості за кредитним договором, вона сплатила, фактично виконавши у примусовому порядку це рішення суду.
Разом з цим, за висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 30 листопада 2022 року у справі №569/16813/19, зобов`язання позивача перед кредитором виконано в повному обсязі, а тому позовні вимоги в частині визнання іпотеки припиненою підлягають задоволенню.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
       Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
       Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
       Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
       За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» цієї глави «Позика. Кредит. Банківський вклад», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (стаття 1054 ЦК України).
       Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
       Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення договору іпотеки).
       В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).
       Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 598, стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
       Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (абзац 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку»).
       Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
       Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її, з інших підстав, передбачених цим Законом (стаття 17 Закону України «Про іпотеку»).
       Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
       Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) визначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
       Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.
       Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
       Колегія суддів зазначає, що договором іпотеки не передбачено забезпечення вимог іпотекодержателя щодо стягнення коштів в порядку частини другої статті 625 ЦК України.
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2022 року у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21) зроблено висновок, що з урахуванням того, що рішенням суду з особи на користь Банку стягнута в повному обсязі заборгованість за тілом кредиту, вказане судове рішення виконано повністю, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження, наявні підстави вважати зобов`язання за кредитним договором виконаним. За таких обставин, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що з моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, визначених рішенням суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, припинилися зобов`язання позивача як за договором кредиту, так і за договором іпотеки. Зазначене узгоджується із висновком, що міститься у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16 (провадження № 14-88цс19).
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 570/1657/18 (провадження № 61-7781св21) за подібних фактичних обставин зроблено висновок, що особа виконала зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, що відповідно до вимог закону є підставою для припинення іпотеки.
       Суд першої інстанції, вірно встановив, що ОСОБА_1 виконала зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, що відповідно до вимог закону є підставою для припинення іпотеки.
       Колегія суддів зауважує, що вірно встановлено і судом першої інстанції, що належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів, яка вказана в резолютивній частині судового рішення в еквіваленті у гривні, визначеного за курсом на час ухвалення рішення.
       Проте у постанові державного виконавця зазначено про фактичне виконання в повному обсязі рішення суду, при цьому будь-яких письмових доказів щодо скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження апелянт не надав як суду першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги.
       Враховуючи вищевказане, суд першої інстанції в мотивувальній частині свого рішення вірно встановив фактичні обставини того, що зобов`язання  ОСОБА_1  перед кредитором виконано в повному обсязі, однак не зазначив про це у резолютивній частині судового рішення, помилково відмовивши у задоволенні цієї частини вимог позивача, що суперечить одне одному, а тому колегія суддів, в силу ст.367 ЦПК України, не будучи обмеженою доводами та вимогами апеляційної скарги АТ “УкрСиббанк”, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання іпотеки припиненою підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та доведеними належними доказами. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.
       Згідно з положеннями ч. 1ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.
       Також колегія суддів зазначає, що враховуючи вищезазначені рішення суду, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, з чим погоджується і колегія суддів, що кредитні зобов`язання за вищевказаним кредитним договором були виконані в повному обсязі, у зв`язку з чим договір іпотеки також фактично припинив свою дію наслідок припинення основного зобов`язання, в силу ст. 17 Закону України «Про іпотеку».
       Відповідно до п.5 глави 15 ІІ Розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема, за рішенням суду.
       Такий спосіб захисту порушених відповідачем прав позивача, що виразилось у відмові у самостійному повідомленні банком державного реєстратора про припинення іпотечних зобов`язань та скасування записів про іпотеку, у відповідності до ст.16 ЦК України, є ефективним.
       Відповідно до Статті 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав і основних свобод людини» (далі Конвенції) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Суд першої інстанції, встановивши, що зобов`язання ОСОБА_1 щодо повернення кредитних коштів банку виконані, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження, доказів спростування якої не надано, дійшов обґрунтованого висновку про скасування відповідних записів про обтяження іпотекою майнових прав позивача, з чим погоджується і колегія суддів.
Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.
Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.
Крім того, порядок державної реєстрації іпотек у спірний період регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 31 січня 2013 року).
Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. 
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 року, у справі №367/2022/15?ц зазначила, що «Рішення суб`єкта державної реєстрації прав на державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту прав або інтересів позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію». 
Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про задоволення заявлених позовних вимог щодо скасування відповідних записів про іпотеку №3656538 та обтяження про заборону за №№ 3211107, 3211269 та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.
Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.
Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає, оскільки апелянт не надав жодного належного письмового доказу, в розумінні ст.ст.79-81 ЦПК України, на спростування висновків суду і встановлених в судовому рішенні фактів щодо відсутності заборгованості позивача перед банком та фактичного виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, а сума боргу, яку банк розрахував станом на 2021 рік вже була предметом розгляду, чому суд першої інстанції надав вірну правову оцінку.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення має розбіжності у мотивувальній частині щодо встановлених обставин та висновків суду з приводу тих обставин, що є порушенням норм процесуального права, та що призвело до неправильного вирішення питання у резолютивній частині цього рішення щодо вирішення позовних вимог щодо визнання іпотеки припиненою по суті спору, у зв`язку з чим, в силу положень ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “УкрСиббанк” про визнання іпотеки припиненою, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цих вимог. 
В іншій оскаржуваній частині рішення суду підлягає залишенню без змін.
       Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “УкрСиббанк” – задовольнити частково.
Рішення Амір-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року – скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “УкрСиббанк” про визнання іпотеки припиненою та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог.        
Визнати іпотеку, яка встановлена на підставі іпотечного договору №11003801000/1 від 16 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. за реєстровим №1241, укладеного між Акціонерним товариством “УкрСиббанк” та ОСОБА_1 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , правонаступниками якої є  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в особі законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в особі законного представника ОСОБА_4 — припиненою.
В іншій частині рішення Амір-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 14 липня 2023 року.

       Головуючий:                                                         А.П.Барильська

       Судді:                                                                 Н.М. Деркач                                                                 
                                                                        Т.Р. Куценко