Головуючий І інстанції: Старосєльцева О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 р. 	Справа № 520/5625/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2023, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/5625/22
за позовом              ОСОБА_1  
до             Військової частини НОМЕР_1                    
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту також відповідач), в якому просила суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу 18.05.2021 року; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу 18.05.2021 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 позов залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходила військову службу у Збройних силах України, зокрема, з 30.05.2016 року у Військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , у подальшому у Військовій частині НОМЕР_1 та з 18.05.2021р. виключена зі списків особового складу військової частини та знята з усіх видів забезпечення, що підтверджується витягом з наказу №92 від 18.05.2021р.
Так, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №92 від 18.05.2021р. молодший лейтенант ОСОБА_1 , призначена наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 07.05.2021 року №116 на посаду офіцера відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу Чугуївського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Харківській області, вважається такою, що 18 травня 2021 року приступила до здачі справ та посади, цього ж числа справи та посаду здала та вибула до нового місця служби м. Чугуїв Харківської області. З 18.05.2021 р. виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_4 позивач має статус учасника бойових дій з 16.02.2017 року.
При виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 не було нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2017-2021 роки.
Вважаючи протиправними вказані дії відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що право на отримання грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій залежить від факту звільнення військовослужбовця зі служби, а тому оскільки позивач була переведена для подальшого проходження служби, права на отримання вказаної компенсації не набула.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать, зокрема, учасники бойових дій.
Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту").
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України "Про відпустки" передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону України "Про відпустки" учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Отже, законом не виключаються випадки, коли військовослужбовцем відпустка не буде використана протягом календарного року та не передбачено позбавлення права на відпустку, яке військовослужбовець отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право використати право на відпустку за попередній рік.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Аналогічна правова норма міститься у частині першої статті 24 Закону України "Про відпустки", якою встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація, зокрема, за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Судовим розглядом встановлено, що позивач набула правового статусу учасника бойових дій з 16.02.2017р. і тому саме з указаної календарної дати має право на додаткову оплачувану відпустку.
Згідно наказу №92 від 18.05.2021р. позивача не звільнено з військової служби, а виключено із списків особового складу частини з направленням для подальшого проходження служби до Чугуївського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Харківській області, тобто, переведено до іншої військової частини для подальшого проходження служби.
З урахуванням вищенаведених правових норм, колегія суддів зазначає, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки.
При цьому, ОСОБА_1 не була звільнена зі служби, а тому право на отримання компенсації щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, не набула.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дії та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки задоволеннюне підлягають.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що позивач була виключена зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а тому має право на отримання повного розрахунку грошового забезпечення до дня виключення включно, з огляду на таке.
Згідно пункту 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять:посадовий оклад, оклад за військовим званням;щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 визначено, що грошове забезпечення включає:щомісячні основні види грошового забезпечення;щомісячні додаткові види грошового забезпечення;одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать:посадовий оклад;оклад за військовим званням;надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать:підвищення посадового окладу;надбавки;доплати;винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать:винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану;допомоги.
З наведеного нормативно-правового регулювання вбачається, що компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій не входить до складу грошового забезпечення, яке виплачується військовослужбовцю на момент виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. 
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 по справі № 520/5625/22  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.С. Чалий    І.М. Ральченко