ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3215/23                                         Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 серпня 2023 року                                                                      м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                                                             Коротких А.Ю.,
суддів                                                                                Сорочка Є.О.,
                                                                                          Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги апелянти мотивують тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що 25.10.2021 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира ВЧ НОМЕР_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ на посадах осіб сержантського та старшинського складу.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 25.10.2021 року №717 сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду техніка польового вузла зв`язку ВЧ НОМЕР_1 , з 25.10.2021 року зараховано в списки особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення.
На підставі рапорту ОСОБА_1 від 10.03.2022 року наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 10.03.2022 року №54 наказано вважати таким, що вибув у шпиталь до НВМКЦ «ГВКН» м. Києва для проходження лікування.
Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з порушенням Статуту внутрішньої служби ЗСУ, неприбуттям ОСОБА_1 для проходження лікування до НВМКЦ «ГВКН» м. Києва та неповерненням до місця служби ВЧ НОМЕР_1 , відповідачем на підставі наказу від 13.03.2023 року №104 було проведено службове розслідування, за результатами якого видано наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №38-РС від 31.03.2022 року, яким сержанта ОСОБА_1 увільнено від займаної посади і зараховано в розпорядження командира 58 окремої мотопіхотної бригади.
У ході розслідування встановлено, що ОСОБА_1 вибув за межі ВЧ НОМЕР_1 не здавши зброю - автомат АК-74 № НОМЕР_2 .
У телефонній розмові з командиром роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 вказав, що свою зброю віддав солдату ОСОБА_2 , однак у рапорті солдат ОСОБА_2 доповів, що автомата у нього немає.
19.03.2022 року ОСОБА_1 в телефонній розмові з ТВО начальника польового вузла зв`язку ВЧ НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_3 повідомив, що перебуває на лікарняному.
20.03.2022 року позивач надіслав у мережі Viber фото лікарняного, у якому вказано, що він з 16.03.2022 року перебуває на лікарняному вдома.
25.03.2022 року до ВЧ НОМЕР_1 надійшло повідомлення начальника НВМКЦ «ГВКН» про те, що в період з 10.03.2022 року по 25.03.2022 року сержант ОСОБА_1 на лікуванні у НВМКЦ «ГВКН» не перебував, за медичною допомогою не звертався.
Як вбачається з поштового відправлення, позивачем на адресу відповідача 22.04.2022 року надіслано медичні документи та рапорт ОСОБА_1 , в якому він пояснював причину відсутності його на лікуванні в НВМКЦ «ГВКН» м. Києва. Доказів отримання даного поштового відправлення відповідачем позивачем суду не надано.
Позивачем 08.06.2022 року на адресу ВЧ НОМЕР_1 направлено рапорт, у якому повідомлено про перебування його на стаціонарному лікуванні в Київській міській Клінічній лікарні №9 та проханням повідомити про причини припинення виплати грошового забезпечення. Матеріали справи не містять доказів отримання даного поштового відправлення відповідачем.
14.06.2022 року позивачем направлено відповідачу рапорт, в якому повідомлялось про направлення його на медичний огляд. До рапорту додана копія направлення ЦВЛК ЗСУ до НВМКЦ «ГВКН» м. Києва. Представником відповідача рапорт отримано 21.06.2022 року.
Постановою Гарнізонної військово-лікарської комісії НВМКЦ «ГВКГ» від 12.08.2022 року, затвердженою головою ВЛК, позивача на підставі ст. 54-а графи II Розкладу хвороб визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Разом з тим, як було зазначено відповідачем, попри рішення ВЛК про непридатність позивача до військової служби, ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 для звільнення не повернувся.
01.09.2022 року ВЧ НОМЕР_1 направлено повідомлення ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава, на підставі якого внесені відомості до ЄРДР за №42022201350000146 від 05.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
06 жовтня 2022 року командир 58 окремої мотопіхотної бригади ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (ВЧ НОМЕР_1 ) видав наказ (по особовому складу) №155 РС, яким відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» увільнив сержанта ОСОБА_1 від займаної посади, призупинив військову службу та дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (підстава: самовільно залишив частину 10 березня 2022 року, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05 жовтня 2022 року №42022201350000146).
Постановою про закриття кримінального провадження від 13.04.2023 року закрито кримінальне провадження №42022201350000146 від 05.10.2022 року.
Позивач, вважаючи дії відповідача щодо прийняття оскаржуваних наказів протиправними та безпідставними, а припинення виплати грошового забезпечення - незаконним, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч.2 ст.1 Закону №2232-ХІІ).
За приписами ч.3 ст.1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч.7 ст.1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до ч.2 ст.2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року.
Відповідно до п. 35 Положення №1153/2008 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення), зокрема, за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами «а» - «г», «д», «е», «є», «з» - «й», «л» та «о» пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно із п. 116 Положення, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, зокрема: якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.
Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.
Час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників).
Згідно з пунктом 122 вказаного Положення, усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, відсторонені від посад, зараховуються у розпорядження відповідної посадової особи з дня, що настає за днем відсторонення, та продовжують проходити військову службу, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають (якщо до них не застосовано запобіжних заходів кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою). Військовослужбовці, усунені або відсторонені від виконання службових обов`язків, продовжують проходити військову службу, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених командиром військової частини, якщо до них не застосовано запобіжних заходів або покарань, визначених у підпунктах 12-1, 13 пункту 116 цього Положення.
Грошове забезпечення військовослужбовців, які усунуті від виконання службових обов`язків або відсторонені від посади, здійснюється в порядку, визначеному Міністром оборони України.
Поновлення у правах усунутих від виконання службових обов`язків відбувається відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.
Пунктом 47 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України наказ про усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків скасовується, якщо за результатами службового розслідування підстави для прийняття такого рішення не підтвердилися або прийнято рішення про притягнення військовослужбовця, який вчинив правопорушення, до дисциплінарної відповідальності.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рапорту Круглова Д.О. від 10.03.2022 року наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 10.03.2022 року №54 позивача наказано вважати таким, що вибув у шпиталь до НВМКЦ «ГВКН» м. Києва для проходження лікування.
Відповідно до вимог ст. 254 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
Статтею 260 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).
Про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я (стаття 261 Статуту).
Начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти (стаття 262 Статуту).
Як вбачається з відзиву на позовну заяву, у зв`язку з порушенням Статуту внутрішньої служби ЗСУ, неприбуттям ОСОБА_1 для проходження лікування до НВМКЦ «ГВКН» м. Києва та неповерненням до місця служби ВЧ НОМЕР_1 , відповідачем було проведено службове розслідування, за результатами якого видано наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №38-РС від 31.03.2022 року та яким сержанта ОСОБА_1 увільнено від займаної посади і зараховано в розпорядження командира 58 окремої мотопіхотної бригади.
Також, на запит ВЧ НОМЕР_1 , 25.03.2022 року до ВЧ НОМЕР_1 надійшло повідомлення начальника НВМКЦ «ГВКН» про те, що в період з 10.03.2022 року по 25.03.2022 року сержант ОСОБА_1 на лікуванні у НВМКЦ «ГВКН» не перебував, за медичною допомогою не звертався.
За таких обставин, оскільки у відповідача були відсутні відомості щодо перебування позивача в медичному закладі, куди його направлено для лікування наказом командира ВЧ, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно та обґрунтовано видано зазначений наказ.
Доводи позивача про постійне інформування командира ВЧ НОМЕР_1 про перебування його на лікарняному не спростовують суть встановленого під час проведення службового розслідування порушення ОСОБА_1 . Статуту внутрішньої служби ЗСУ щодо неприбуття його до медичного закладу, куди його було направлено.
А тому, за наведених обставин позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування п. 52 наказу 58 окремої мотопіхотної бригади Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) (по особовому складу) від 31 березня 2022 року №38-РС, яким сержанта ОСОБА_1 звільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира 58 окремої мотопіхотної бригади з 20 березня 2022 року не підлягають задоволенню, оскільки відповідач у даному випадку позбавлений права на власний розсуд приймати інше рішення.
При цьому, як було зазначено вище, пунктом 47 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що наказ про усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків скасовується, якщо за результатами службового розслідування підстави для прийняття такого рішення не підтвердилися або прийнято рішення про притягнення військовослужбовця, який вчинив правопорушення, до дисциплінарної відповідальності.
А тому, у випадку звернення позивача до ВЧ НОМЕР_1 з рапортом та наданням всіх медичних документів та підтверджуючих доказів щодо перебування його на лікуванні, відповідач має провести службове розслідування та за наслідками якого прийняти відповідне рішення.
Доказів звернення з відповідним рапортом до відповідача позивачем суду не надано.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу 58 окремої мотопіхотної бригади Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) (по особовому складу) від 05 жовтня 2022 року №155-РС, яким увільнено сержанта ОСОБА_1 , від займаної посади, призупинена військова служба та дія контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Аналогічні норми містять і пункти 144-1 -144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення №1153).
Також відповідно до пункту 144- 3 Положення №1153, звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:
видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;
організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;
надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.
Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Згідно п. 144-4 Положення, у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем був отриманий витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про внесення 06.10.2022 року відомостей за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці), номер кримінального провадження 420222013500000256 стосовно військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 .
Отже, внаслідок отримання зазначеного витягу з ЄРДР, відповідно до вимог ч.2 ст.24 Закону №2232 та пунктів 144-1 144-3 Положення №1153, у відповідача виник обов`язок щодо видання наказу по особовому складу про призупинення військової служби позивача та дії контракту і не враховувати його до чисельності ЗСУ.
Враховуючи зазначене, оскаржуваний наказ, на думку судової колегії, був виданий відповідачем на виконання та у відповідності до норм Закону №2232 та Положення №1153, а відтак підстави для його скасування відсутні.
Щодо позовних вимог стосовно зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 звільнити сержанта ОСОБА_1 з військової служби за станом здоров`я та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити сержанту ОСОБА_1 грошове забезпечення за період до дати звільнення з військової служби за станом здоров`я, колегія суддів зауважує на такому.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 року №170 (далі - Інструкція №170; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 12.9 розділу XIІ Інструкції №170 документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до кадрового органу, підпорядкованого посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби, зокрема, за підставами, передбаченими пунктами «б», «в» і «д» частини третьої, підпунктом «г» пункту 1 частини четвертої, підпунктами «а», «б», «в», «ґ» пунктів 1, 2 частини п`ятої, підпунктами «а», «б», «в», «ґ» пункту 1, підпунктами «а», «б», «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якщо звільнення відбувається за бажанням військовослужбовця.
Документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби, у таких випадках звільнення: за підставами, передбаченими пунктами «г» - «е» частини третьої, підпунктами «а», «ґ», «д», «е» пункту 1, підпунктом «в» пункту 2 частини четвертої, підпунктами «д», «е», «є», «и» - «о» пункту 1, підпунктами «д», «е», «є», «з» - «м» пункту 2, пунктом 3 частини п`ятої, підпунктами «д» - «і» пункту 1, підпунктами «ґ» - «з» пункту 2, пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за станом здоров`я подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; висновок (постанова) військово-лікарської комісії; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що статтею 26 Закону №2232-XII визначено виключний перелік випадків, за яких військовослужбовці можуть бути звільнені. При звільненні військовослужбовець подає рапорт, в якому зазначається підстава звільнення, та документи, які підтверджують її наявність.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Як було встановлено судом першої інстанції, позивачем не подавався до ВЧ НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ за станом здоров`я. Також, не подавалась і постанова ВЛК, на підставі якої за рапортом позивача може бути припинено його контракт та звільнено з військової служби.
Як було зазначено відповідачем, рапорт на звільнення позивача ОСОБА_1 буде розглянуто після його повернення до місця служби та повідомлення безпосереднього командира про причини відсутності на службі з наданням медичних документів.
Разом з тим, 14.06.2022 року позивачем направлено відповідачу рапорт, в якому повідомлялось про направлення його на медичний огляд. До рапорту додана копія направлення ЦВЛК ЗСУ до НВМКЦ «ГВКН» м. Києва. Представником відповідача рапорт отримано 21.06.2022 року.
У той же час доказів направлення відповідачу постанови Гарнізонної військово-лікарської комісії НВМКЦ «ГВКГ» від 12.08.2022 року, затвердженої головою ВЛК, якою позивача на підставі ст. 54-а графи II Розкладу хвороб визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, суду не надано.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 звільнити сержанта ОСОБА_1 з військової служби за станом здоров`я та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити сержанту ОСОБА_1 грошове забезпечення за період до дати звільнення з військової служби за станом здоров`я є безпідставними та передчасними з огляду на те, що позивач не звертався до ВЧ НОМЕР_1 з відповідним рапортом.
Таким чином, враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Коротких А.Ю.

Судді:                                                                                          Сорочко Є.О.

                                                                                                    Чаку Є.В.