Ухвала
 
16 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 357/8975/20
провадження № 61-10747ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Озерна-Агро», третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди за безпідставне користування земельною ділянкою,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Озерна-Агро» (далі - ТОВ «Озерна-Агро»), третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди за безпідставне користування земельною ділянкою. 
 
В обґрунтування позову зазначав, що він є власником земельної ділянки 
з кадастровим номером 3220480500:01:007:0004, загальною площею 5,4990 га, розташованої на території Биковогребельської сільської ради Білоцерківського району Київської області. 14 лютого 2011 року ОСОБА_2 , діючи в його інтересах на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 31 березня 2009 року строком дії до 31 березня 2012 року, уклала договір оренди зазначеної земельної ділянки з ТОВ «Озерна-Агро» строком на 5 років. 
 
10 березня 2015 року між ОСОБА_2 , яка діяла від його імені, та відповідачем укладена додаткова угода до договору оренди від 14 лютого 2011 року. 
 
У 2015 році він повідомляв ОСОБА_2 , що не бажає продовжувати договір оренди з відповідачем. 
 
У 2017 році від ОСОБА_2 він дізнався про відсутність у неї документів щодо виплат за оренду паїв і звернувся до ТОВ «Озерна-Агро» із заявою, в якій просив провести звірку бухгалтерської документації щодо нарахування та отримання належних йому коштів за оренду паїв, надати копії цих документів, а також здійснити орендну плату за користування паями. Одночасно повідомив ТОВ «Озерна-Агро», що не підписував додаткову угоду від 10 березня 2015 року до договору оренди та після проведення всіх розрахунків просив скасувати додаткову угоду. Посилаючись на договір оренди землі від 14 лютого 2011 року та додаткову угоду до договору оренди землі від 10 березня 2015 року, ТОВ «Озерна-Агро» повідомило, що йому належить виплата орендної плати за користування земельною ділянкою у 2017 році. Тоді ж він отримав копію додаткової угоди 
від 10 березня 2015 року, яку підписала інша особа. 
 
Вказував, що про існування додаткової угоди до договору оренди дізнався лише у вересні 2017 року, не отримував і не міг отримувати відповідні виплати за оренду паїв. 16 січня 2018 року за його заявою внесені відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 4201811103000011 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 358 КК України.
 
У межах кримінального провадження встановлено, що підпис у додатковій угоді від 10 березня 2015 року до договору оренди землі від 14 лютого 2011 року вчинений не ним, а ОСОБА_2 без будь-яких правових підстав. 
 
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2020 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК України. 
 
Враховуючи викладене, посилаючись на положення статті 1212 ЦК України, просив стягнути з ТОВ «Озерна-Агро» суму 493 548,74 грн за безпідставне користування земельною ділянкою.
 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 
від 19 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що додаткова угода від 10 березня 2015 року до договору оренди землі від 14 лютого 2011 року фізично існує, оскільки не була визнана недійсною у судовому порядку, відтак встановлювала правовідносини, що в свою чергу виключає можливість задоволення позову, який позивач обґрунтовує положеннями статті 1212                       ЦК України.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 21 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2021 року в частині мотивів для відмови в задоволені позову змінено. В решті рішення залишено без змін.
 
Постановою Верховного Суду від 05 квітня 2023 року касаційну скаргу  
ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду 
від 21 липня 2022 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року апеляційну скаргу   ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2021 року та ухвалено нове судове рішення. Відмовлено в позові ОСОБА_1 до ТОВ «Озерна-Агро», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення шкоди за безпідставне користування земельною ділянкою.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому шкоди 
у вигляді неотриманого ним доходу та її розміру. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що він вжив заходів щодо отримання доходу внаслідок самостійного оброблення земельної ділянки та вирощування на ній певних культур, проте, у зв`язку із зайняттям земельної ділянки ТОВ «Озерна-Агро», він не зміг отримати відповідний дохід. ОСОБА_1 не зазначив що саме він планував вирощувати на земельній ділянці, мав насіння та садивний матеріал, які дії вчиняв щодо своєї земельної ділянки, а також яким чином відповідач перешкоджав йому обробити свою земельну ділянку. 
Строк договору оренди закінчився 14 лютого 2016 року. Із зверненням до керівника ТОВ «Озерна-Агро» ОСОБА_1 звернувся лише 25 вересня 2017 року, в якому просив провести звірку бухгалтерської документації щодо нарахування та отримання належних йому коштів за оренду паїв, а також здійснити орендну плату за користування паями по грудень 2017 року та скасувати додаткову угоду за згодою сторін до кінця 2017 року. У цьому зверненні ОСОБА_1 не посилався на те, що ТОВ «Озерна-Агро» чинить йому перешкоди, внаслідок чого він не може самостійно використовувати та обробляти земельну ділянку.
 
Вимогу про повернення земельної ділянки ОСОБА_1 направив ТОВ «Озерна-Агро» лише 14 серпня 2020 року, в якій і зазначив про встановлення факту підробки додаткової угоди до договору оренди землі від 10 березня 2015 року. 
У даній вимозі ОСОБА_1 також не посилався на чинення йому відповідних перешкод.
 
19 липня 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року, в якій, посилався на неналежне дослідження доказів та на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов та стягнути з ТОВ «Озерна-Агро» на свою користь
493 548, 74 грн.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення шкоди за безпідставне користування земельною ділянкою, у розмірі 493 548,74 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (671 000,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України постанова Київського апеляційного суду
 від 30 травня 2023 року не підлягає касаційному оскарженню.
 
Касаційна скарга не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню.
 
Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи                            від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка 
є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Оскільки, касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Озерна-Агро», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди за безпідставне користування земельною ділянкою, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак       І. Ю. Гулейков        С. О. Погрібний