ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року                                                                                      Справа № 903/77/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. ,  суддя Філіпова Т.Л. 

секретар судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:
позивача - Лотоцька О.Б.
відповідача 1 - Гораєвська А.В.
відповідача 2 - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу (вх.№2275/23 від 19.05.2023) Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" на рішення Господарського суду Волинської області від 03.05.2023, повний текст складено 08.05.2023, у справі №903/77/23 (суддя Кравчук А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер", м. Волочиськ, Хмельницька обл.
до відповідачів:
1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія", с. Озеряни, Волинська обл.
2.  ОСОБА_1 , м. Київ
про солідарне стягнення 2 956 609 грн. 60 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 03.05.2023 у справі №903/77/23 позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" (вул. Шкільна, буд. 21, с. Озеряни, Турійський р-н., Волинська обл., код ЄДРПОУ 39516106), ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія/номер НОМЕР_1 , виданий Подільським РУ ГУ МВС України в місті Києві 22.05.2022, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" (вул. Котляревського, буд. 7, м. Волочиськ, Волочиський р-н., Хмельницька обл., код ЄДРПОУ 37993500) 1 885 781 грн. 96 коп. основного боргу, 483 453 грн. 70 коп. суми коригування вартості товару до курсу валют, 12 806 грн. 70 коп. 3% річних, 290 367 грн. 30 коп. штрафу, 213 520 грн. 20 коп. пені та 43 288 грн. 95 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього: 2 929 218 грн. 81 коп. (два мільйони дев`ятсот двадцять дев`ять тисяч двісті вісімнадцять грн. 81 коп.). У позові на суму 70 679 грн. 74 коп. відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням від 03.05.2023 у справі №903/77/23 Товариство з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх.№2275/23 від 19.05.2023), в якій просить суд апеляційної інстанції рішення Господарського суду Волинської області від 03.05.2023 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" заборгованості: 483 453, 70 грн. суми коригування вартості товару до курсу валют, 290 367, 30 грн штрафу, 213 520, 20 пені та 14 810, 12 грн. витрат по сплаті судового збору скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. Іншу частину рішення Господарського суду Волинської області від 03.05.2023 у справі №903/77/23 залишити без змін.
Апелянт зазначає, що основним видом діяльності ТОВ "Волинська аграрна компанія" є вирощування та реалізація зернової продукції, яка через війну в Україні, зазнала значних перешкод, зокрема неможливість збирати, сушити та реалізовувати продукцію через аварійні відключення світла, що підтверджується довідкою ПАТ "Волиньобленерго" №01/2-5/584 від 11.04.2023 року, що в свою чергу призвело до залишення урожаю в полі, та в подальшому за несприятливих погодних умов, неможливості зібрати відповідний врожай та часткову його втрату.
Також вказує, що в зв`язку з обмеженням країн Європейського Союзу щодо експорту українського зерна фактичний експорт та реалізація продукції були зупинені.
Скаржник звертає увагу, що ТОВ "Волинська аграрна компанія" не заперечувало, що за договором поставки №В288-04/22ВЛ-С від 25.04.2022 року має перед ТОВ "Вітагро Партнер" заборгованість в розмірі 1 885 781,96 грн., однак у зв`язку фактичною зупинкою діяльності неодноразово зверталось до позивача з пропозицією пролонгації/забезпечення можливості зібрати урожай та здійснити його реалізацію або погашення боргу іншим майном відповідача. Однак позивачем були відхилені усі пропозиції.
Вказує, що у суді першої інстанції ТОВ "Волинська аграрна компанія" просило звернути увагу, що заявляючи вимоги в частині коригування вартості товару до курсу валют, останнє, в порушення норм податкового законодавства, а також прав ТОВ "Волинська аграрна компанія", як податкового контрагента, не привело до відповідності бухгалтерські документи, які в свою чергу спростовують наявність вимог в цій частині. Однак, суд першої інстанції залишив ці аргументи без уваги.
Окрім того зазначає, що курсова різниця жодним чином не може бути ні збитками, ні упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.
Окремо наголошує про відсутність жодного юридичного/фінансового/бухгалтерського документа щодо нарахування/коригування суми зобов`язань за договором поставки №В288-04/22ВЛ-С від 25.04.2022 року, а тому ТОВ "Вітагро Партнер" не підтвердило наявність заборгованості ТОВ "Волинська аграрна компанія" за зазначеним договором, а й відповідно вимоги є надуманими і передчасними, такими, що не підлягають до задоволення.
Також просить врахувати, що у відповідача не було на меті в односторонньому порядку відмовитись від виконання зобов`язань за Договором, оскільки останній неодноразово звертався до позивача з поясненнями та обґрунтуванням форс-мажорних обставин, які перешкоджають виконати зобов`язання, та з пропозиціями внести зміни до договору щодо строків та/або умов оплати, а позивач натомість не повідомляв про відмову в такій пролонгації, а висував вимогу лише щодо сплати критичних "гарячих" платежів, і не висував вимог щодо нарахування штрафних санкцій, тому відповідні дії відповідача не містять протиправної та умисної поведінки.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" на рішення Господарського суду Волинської області від 03.05.2023 у справі №903/77/23; розгляд справи призначено на "29" червня 2023 р. об 14:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань № 1.
Запропоновано позивачу - у строк до 16.06.2023 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст. 263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Запропоновано відповідачу-2 - у строк до 16.06.2023 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмові пояснення з приводу поданої апеляційної скарги, в порядку передбаченому ст. 263 ГПК України та докази надсилання копії таких пояснень та доданих до них документів іншим учасникам справи.
Роз`яснено учасникам справи право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, передбачене статтею 197 Господарського процесуального кодексу України.
Копію ухвали направлено сторонам на електронні адреси, відомості про які наявні в матеріалах справи (а.с. 51, т. 2).
14.06.2023 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" на рішення Господарського суду Волинської області від 03.05.2023 у справі №903/77/23, в якому останній вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.06.2023 задоволено клопотання представника відповідача-1 про відкладення розгляду апеляційної скарги, розгляд апеляційної скарги відкладено на "20" липня 2023 р. об 16:00 год.
Розпорядженням керівника апрату суду №01-05/402 від 19.07.2023 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Олексюк Г.Є. у період з 03.07.2023 по 04.08.2023 включно, відповідно до ст. 32 ГПК України та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В., суддя суддя Філіпова Т.Л.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.07.2023 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" на рішення Господарського суду Волинської області від 03.05.2023 у справі №903/77/23 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В., суддя Філіпова Т.Л.
В судове засідання 20.07.2023 з`явились представник позивача (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів системи "Easy Con"), яка заперечила доводи, викладені в апеляційній скарзі з підстав, викладених у відзиві та представник  відповідача-1 (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів системи "Easy Con"), яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та надали усні пояснення по суті спору.
Відповідач-2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомлені.
Відповідно до норм ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення рішення у справі.
Відповідно до ст.ст. 269, 270 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, заслухавши усні пояснення представників позивача та відповідача-1, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.
25.04.2022 між ТОВ "Вітагро Партнер" (постачальник) та ТОВ "Волинська аграрна компанія" (покупець) укладено договір поставки №В288-04/22ВЛ-С (а.с. 13-16).
Згідно умов договору в строки, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця засоби захисту рослин, регулятори росту рослин та/або мікродобрива, насіння тощо, а покупець - прийняти та оплатити товар (п. 1.1). 
Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки та базис поставки, вартість товару загальна, термін оплати, сорт/гібрид (щодо насіння), а також інші умови визначені в додатках до договору, які є невід`ємними частинами договору (п. 1.2).         
Загальна сума договору вираховується як сума вартостей усіх партій товару, переданих постачальником покупцю (п. 2.1). 
Покупець проводить оплату вартості товару шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника у банківській установі. Термін та схема оплати кожної партії товару будуть обговорюватися сторонами в кожному конкретному випадку окремо та відображатись у відповідних додатках, які є невід`ємними частинами договору (п.2.2). 
Сторони встановлюють, що протягом строку дії договору грошові зобов`язання покупця існують і підлягають сплаті у гривнях (п. 2.3). 
Сторони встановлюють, що постачальник визначає у видатковій накладній вартість товару із розрахунку множення грошового еквівалента ціни товару в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору, на курс продажу іноземної валюти на дату формування видаткової накладної (а.с. 2.3.1). 
Сума у гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику, як оплату вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній у додатках до договору, на курс продажу іноземної валюти відповідно до п. 2.3.3 договору. 
Однак ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти на банківський день, що передує дню здійснення такої оплати покупцем, менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений видатковій накладній на товар, який оплачується, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування видаткової накладної (п. 2.3.2). 
Правило визначення курсу валют за договором - курс валют визначається за даними сайту http://finance.ua, виходячи із курсу продажу долара США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення кожної операції за договором (п. 2.3.3). 
Сторони погодили, що у разі відсутності за даними сайту http://finance.ua курсу продажу іноземних валют чи в силу будь яких інших обставин, курс продажу іноземних валют не може бути доступним сторонам, в такому разі діє офіційний курс продажу іноземної валюти ВАТ "Ощадбанк" (п.2.3.4). 
У випадку, коли покупець не оплатить товар (відповідну партію товару) за договором у строки та на умовах, передбачених договором та додатку до договору, постачальник буде вирішувати спір в судовому порядку, постачальник має право визначити розмір заборгованості покупця станом на дату звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості відповідно до ціни товару, яка може збільшуватися у випадках, якщо курс продажу іноземної валюти станом на дату (робочу дату), що передує даті звернення постачальника з позовом до суду, по відношенню до гривні збільшиться в порівнянні з курсом, визначеним у додатках та видаткових накладних на товар (п. 2.3.5). 
Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та припиняється належним виконанням всіх умов даного договору сторонами (п. 5.1). 
Покупець несе відповідальність за затримку з оплатою постачальнику за поставлений товар, сплачуючи штраф в розмірі 15% від суми боргу (його неоплаченої частини) на десятий день прострочення платежу, а також сплачуючи пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати (п. 7.2.1).  
Строк нарахування штрафних санкцій не обмежується строком, встановленим ч. 6 ст. 232 ГК України. Штрафні санкції нараховуються до моменту належного виконання відповідного зобов`язання. До вимог про стягнення штрафних санкцій постачальник може звернутися в межах строку загальної позовної давності. За прострочення виконання зобов`язання за цим договором строк позовної давності припиняється через три роки від дня, коли це зобов`язання повинно було бути виконане (п. 7.4).
Договір не був предметом судового розгляду, докази про його розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні, отже є чинним на день розгляду справи.
Сторонами підписано додатки №№1-8, 10, якими встановлено назву, кількість, ціну, загальну вартість товару, терміни поставки та календарний графік платежів, курс долара США (а.с. 17-25).
На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем-1 отримано товар на загальну суму 68 200, 06 доларів США, що у гривні на день продажу еквівалентно 2 015 311 грн. 72 коп. (а.с. 28-39), зокрема:
- 25.04.2022 на суму 3 087, 02 доларів США, що становить 91 221 грн. 30 коп.,
- 30.04.2022 на суму 31 431, 13 доларів США, що становить 928 790 грн. 02 коп.,
- 02.05.2022 на суму 11 819, 03 доларів США, що становить 349 252 грн. 20 коп.,
- 02.05.2022 на суму 566, 87 доларів США, що становить 16 750 грн. 98 коп.,
- 02.05.2022 на суму 650, 90 доларів США, що становить 19 234 грн. 08 коп.,
- 17.05.2022 на суму 671, 03 доларів США, що становить 19 828 грн. 80 коп.,
- 17.05.2022 на суму 5 987, 48 доларів США, що становить 176 929 грн. 92 коп.,
- 18.05.2022 на суму 7 308, 77 доларів США, що становить 215 974 грн. 08 коп.,
- 18.05.2022 на суму 2 396, 20 доларів США, що становить 70 807 грн. 68 коп.,
- 30.05.2022 на суму 2 803, 21 доларів США, що становить 82 834 грн. 92 коп.,
- 22.06.2022 на суму 546, 40 доларів США, що становить 16 146 грн. 12 коп.,
- 18.07.2022 на суму 932, 03 доларів США, що становить 27 541 грн. 62 коп.,
Видаткові накладні містять посилання на договір, підписаний представниками сторін, підписи скріплені печатками товариств.
У зв`язку зі зміною посівних площ ТОВ "Волинська аграрна компанія" здійснено повернення товару на загальну суму 79 529 грн. 76 коп. (59 700, 96 грн. накладна №2047 від 02.05.2022, 19 828, 80 грн. накладна №2774 від 17.05.2022), що підтверджується листами покупця від 15.06.2022, 29.06.2022, накладними щодо повернення товару від 16.06.2022, 29.06.2022 (а.с. 40-43).
Відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого товару виконав частково в сумі 50 000 грн. 00 коп. (15.12.2022 №2434) з порушенням строків оплати, визначених додатками до договору, що підтверджується актом звірки, який підписаний головним бухгалтером ТОВ "Вітагро Партнер", випискою з рахунків про рух коштів (а.с. 45-46, т. 1).
20.05.2022 між ТОВ "Вітагро Партнер" та ОСОБА_1 укладено договір поруки №В326-05/22ВЛ, згідно умов якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань ТОВ "Волинська аграрна компанія", що виникли з договору поставки №В288-04/22ВЛ-С від 25.04.2022 (а.с. 26).
19.01.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом, в якому просило стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія", ОСОБА_1 2 956 609 грн. 60 коп., з яких: 1 885 781 грн. 96 коп. основного боргу, 483 453 грн. 70 коп. курсової різниці, 290 367 грн. 30 коп. штрафу, 13 285 грн. 27 коп. 3% річних, 221 437 грн. 59 коп. пені, 62 283 грн. 78 коп. інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 03.05.2023 у справі №903/77/23 позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" 1 885 781 грн. 96 коп. основного боргу, 483 453 грн. 70 коп. суми коригування вартості товару до курсу валют, 12 806 грн. 70 коп. 3% річних, 290 367 грн. 30 коп. штрафу, 213 520 грн. 20 коп. пені та 43 288 грн. 95 коп. витрат по сплаті судового збору. У позові на суму 70 679 грн. 74 коп. відмовлено.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 Цивільного кодексу України).
Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті; ч.2 ст. 533 ЦК України передбачає, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Отже умови укладеного між сторонами у справі договору поставки передбачають можливість зміни ціни договору, що є правом сторін та узгоджується з принципом свободи договору та положеннями вищезазначених статей Цивільного кодексу України.
Таким чином зобов`язання покупця хоча і виражене у гривні, проте має прив`язку до еквіваленту в іноземній валюті. При цьому визначення остаточної ціни договору залежить саме від дати здійснення фактичної оплати товару за орієнтовною вартістю. 
Пунктом 2.3.5 договору поставки встановлено, що у випадку, коли покупець не оплатить товар (відповідну партію товару) за договором у строки та на умовах, передбачених договором та додатками до договору, постачальник буде вирішувати спір в судовому порядку, постачальник має право визначити розмір заборгованості покупця станом на дату звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості відповідно до ціни товару, яка може збільшуватися у випадках, якщо курс продажу іноземної валюти станом на дату (робочу дату), що передує даті звернення постачальника з позовом до суду, по відношенню до гривні збільшиться в порівнянні з курсом, визначеним у додатках та видаткових накладних на товар.
Колегією суддів враховується, що порядок розрахунків чітко визначений умовами договору, відповідач-1 мав можливість і зобов`язаний був провести оплату на умовах, на які погодився при укладенні договору, зокрема і щодо коригування ціни з урахуванням зміни курсу гривні до долара США. 
Суд першої інстанції, здійснивши власний розрахунок, дійшов висновку, що нараховані позивачем 64 154,78 доларів США, що еквівалентно 483 453 грн. 70 коп. (68 200,06 – 2 691,37 (вартість поверненого товару з врахуванням курсової різниці на момент поставки 29,550) – 1 353,91 (50 000 грн. оплата боргу з врахуванням курсової різниці на момент оплати 36,93) = 64 154,78 доларів США) коригованої вартості оплаченого товару до курсу валют арифметично правильні, підставні та підлягають до стягнення з відповідачів.
Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого господарського суду та при цьому зазначає, що позивачем застосований вірний курс продажу валют до гривні встановлений на Міжбанківському валютному ринку України станом на 05.01.2023, а саме 36, 93 грн. 
Оскільки курсова різниця була обрахована позивачем на підставі п. 2.3.5 договору поставки від 25.04.2022 лише в момент подання позовної заяви, дані кошти позивачем не отримані, тому підстав для формування податкових накладних на вказану суму не було.
Суд також звертає увагу , що сторони, передбачаючи в договорі порядок нарахування курсової різниці, шляхом вільного волевиявлення приймали на себе ризик настання обставин, що унеможливлять виконання ними взятих на себе зобов`язань. Тому наслідки реалізації такого ризику мають бути покладені на сторін рівною мірою.

Щодо нарахування позивачем 3% річних колегією суддів враховується, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем нараховано до стягнення 13 285 грн. 27 коп. 3% річних, однак суд першої інстанції здійснив власний перерахунок та дійшов висновку, що до стягнення підлягають 12 806 грн. 70 коп., з яких: на суму 15 146,12 грн. за період з 04.10.2022 (останній день оплати 01.10.2022 припадає на суботу, у зв`язку з чим переноситься на понеділок 03.10.2022) по 14.10.2022 – 13, 69 грн.; на суму 1 935 781, 96 грн. за період з 18.10.2022 (останній день оплати 15.10.2022 припадає на суботу, у зв`язку з чим переноситься на понеділок 17.10.2022) по 14.12.2022 – 9 228, 11 грн.; на суму 1 885 781, 96 за період з 15.12.2022 по 06.01.2023 – 3 564, 90 грн.
Місцевий господарський суд з`ясував, що нарахування у сумі 478 грн. 57 коп. 3% річних є арифметичною помилкою позивача, а тому у задоволенні цієї суми відмовив, з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Окрім того колегія суддів звертає увагу, що норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
За змістом статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
З огляду на викладене норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Враховуючи те, що орієнтовна вартість товару перераховується (коригується) відповідачем станом на дату, що передує даті саме фактичної оплати товару (незалежно від того, чи своєчасно, чи ні була здійснена ця оплата) з урахуванням курсу долара США до гривні, втрати позивача від знецінення національної валюти внаслідок інфляції, зокрема і у разі порушення відповідачем грошового зобов`язання зі сплати орієнтовної вартості товару, відновлюються еквівалентом іноземної валюти.
У разі порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені у гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, у зв`язку з чим заявлені позивачем інфляційні втрати у сумі 62 283 грн. 78 коп. правомірно не задоволені судом першої інстанції. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2021 №910/11077/20.

Щодо доводів скаржника про безпідставність нарахування позивачем штрафних санкцій, оскільки сторонами продовжено строки оплати боргу, то колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції дана правильна правова кваліфікація позовним вимогам в цій частині, враховуючи таке. 
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом частини 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.
Пунктом 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Умовами договору, зокрема пунктом 7.2.1 визначено, що покупець несе відповідальність за затримку з оплатою постачальнику за поставлений товар, сплачуючи штраф в розмірі 15% від суми боргу (його неоплаченої частини) на десятий день прострочення платежу, а також сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.
Оскільки відповідачем протерміновано оплату боргу більше ніж на 10 днів, то нараховані позивачем 290 367 грн. 30 коп. 15% штрафу є правомірними відповідно до п. 7.2.1 договору.
Щодо нарахованої пені в сумі 221 437, 59 грн, то суд першої інстанції повважав, що до стягнення з відповідача на підставі п. 7.2.1 договору підлягає 213 520 грн. 20 коп., з яких: на суму 16 146, 12 грн. за період з 04.10.2022 (останній день оплати 01.10.2022 припадає на суботу, у зв`язку з чим переноситься на понеділок 03.10.2022) по 14.10.2022 – 243, 30 грн.; на суму 1 935 781,96 грн. за період з 18.10.2022 (останній день оплати 15.10.2022 припадає на суботу, у зв`язку з чим переноситься на понеділок 17.10.2022) по 14.12.2022 – 153 861, 85 грн.; на суму 1 885 781,96 за період з 15.12.2022 по 06.01.2023 – 59 415, 05 грн. У стягненні 7 917 грн. 39 коп. пені відмовлено у зв`язку з арифметичною помилкою позивача у визначенні строку нарахування.
Колегія суддів погоджується з такими нарахуваннями, однак вважає за можливе зменшити їх розмір до 10% від заявленої суми, а саме до 106 760, 10 грн пені та 145 183, 65 грн штрафу.
Так, суд апеляційної інстанції враховує, що в силу дії частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними та конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Також слід зазначити, що за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.
Водночас, суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013.
З огляду на що, оцінивши доводи сторін у цій справі, взявши до уваги обставини, які мають істотне значення в цій справі, враховуючи відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача-1, зважаючи на те, що нарахування та стягнення з відповідачів пені та штрафу за прострочення грошового зобов`язання має слугувати компенсацією позивачеві негативних наслідків, пов`язаних з порушенням відповідачем-1 умов договору, а стягнення з відповідачів штрафу та пені в повному обсязі призведе до невиправданого та надмірного збагачення позивача, тому виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність передбачених ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України виняткових підстав для застосування дискреційних повноважень суду щодо зменшення заявлених до стягнення пені та штрафу до 10 %, тобто про стягнення з відповідача 106 760, 10 грн пені та 145 183, 65 грн штрафу.
Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18.

Щодо солідарного стягнення коштів з відповідачів колегія суддів зазначає наступне.
Солідарний обов`язок боржників (відповідачів) встановлено ст. 543 ЦК України. 
У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Таким чином, при солідарному обов`язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.
Так, 20.05.2022 між ОСОБА_1 (поручитель) та ТОВ "Вітагро Партнер" (кредитор) укладено договір поруки №В326-05/22ВЛ (а.с. 26), згідно умов якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань ТОВ "Волинська аграрна компанія", що виникли з договору поставки №В288-04/22ВЛ-С від 25.04.2022 (п. 1.1). 
Порукою забезпечуються в тому числі такі зобов`язання боржника: здійснити оплату за всі поставлені засоби захисту рослин, інокулянт, регулятори росту рослин та/або мікродобрива, насіння тощо (товар) в обсязі та на умовах договору поставки №В288-04/22ВЛ-С від 25.04.2022 з подальшими змінами та доповненнями; відшкодувати збитки та сплатити штрафні санкції, передбачені договором №В288-04/22ВЛ-С    від 25.04.2022 (п. 2.1).        
Поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за неналежне виконання боржником забезпеченого зобов`язання (п. 3.1).        
У разі порушення зобов`язання    боржником, кредитор має право на власний вибір направити поручителю письмову вимогу виконати зобов`язання або пред`явити до поручителя позов (п. 4.1.2). 
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення зобов`язань за основним договором №В288-04/22ВЛ-С від 25.04.2022 (п. 6.1).
Договір не був предметом судового розгляду, докази про його розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні, отже є чинним на день розгляду справи.
Ст. 553 ЦК України передбачає, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржником.
Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
З огляду на вищевикладене, судом першої інстанції вірно встановлено, що у даному випадку відповідачі мають відповідати перед позивачем за невиконання грошових зобов`язань за договором поставки від 25.04.2022 як солідарні боржники у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на встановлене судом апеляційної інстанції, враховуючи положення ст.ст. 275, 277 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" на рішення Господарського суду Волинської області від 03.05.2023 у справі №903/77/23 підлягає частковому задоволенню. 
Витрати зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідачів солідарно, згідно вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" на рішення Господарського суду Волинської області від 03.05.2023 у справі №903/77/23 задоволити частково.
2. Рішення Господарського суду Волинської області від 03.05.2023 у справі №903/77/23 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

Позов задовольнити частково.
Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" (вул. Шкільна, буд. 21, с. Озеряни, Турійський р-н., Волинська обл., код ЄДРПОУ 39516106), ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія/номер НОМЕР_1 , виданий Подільським РУ ГУ МВС України в місті Києві 22.05.2022, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" (вул. Котляревського, буд. 7, м. Волочиськ, Волочиський р-н., Хмельницька обл., код ЄДРПОУ 37993500) 267 727 грн. 06 коп, з яких:
- 1 885 781 грн. 96 коп. основного боргу,
- 483 453 грн. 70 коп. суми коригування вартості товару до курсу валют,
- 12 806 грн. 70 коп. 3% річних,
- 145 183 грн. 65 коп. штрафу,
- 106 760 грн. 10 коп. пені
- 43 288 грн. 95 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.
В решті позову відмовити.

3. Господарському суду Волинської області видати накази.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 287-291 ГПК України.
5. Справу №903/77/23 повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "26" липня 2023 р.

Головуючий  суддя                                                                      Розізнана І.В. 

Суддя                                                                                              Грязнов В.В.  

Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.