УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2023 року
м. Київ
справа № 734/717/22
провадження № 51-5232ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                 ОСОБА_1 ,
суддів                             ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 12 червня 2023 року стосовно засудженого ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Козелецького районного суду м. Чернігова від 21 квітня                         2023 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянинаУкраїни, який проживає за адресою:  АДРЕСА_1 , не працевлаштованого, раніше неодноразово судимого, останній раз 24 січня                    2019 року Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185,                     ч. 4  ст. 70 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, визнано винуватим у вчиненнікримінальнихправопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК та призначено йому покарання за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк                    10 років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання  більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
Згідно з вироком,  ОСОБА_5 , 22 грудня 2021 року близько 08:30, прибув на                        АДРЕСА_2 до             місця проживання ОСОБА_6 , перед якою мав боргові зобов`язання, з метою отримати грошові кошти у борг. У ході розмови ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_5 про неможливість надання йому додаткових грошових коштів, внаслідок чого між ними відбувся словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_5 раптово виник умисел, спрямований на розбійний напад та умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , з метою заволодіння чужим майном з корисливих мотивів. Реалізуючи свій злочинний умисел на умисне вбивство ОСОБА_6 та розбійний напад з метою заволодіння майном потерпілої, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої, та бажаючи їх настання, ОСОБА_5 здійснив напад на ОСОБА_6 , поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, а саме, завдав не менше десяти ударів сокирою, яку заздалегідь взяв з собою, в голову ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми - множинні забійні рани волосистої частини голови, крововиливи в шкіряно-м`язевий лоскут голови, лінійні вдавлені і багатоуламкові переломи кісток склепіння та основи черепа, субарахноідальні крововиливи, забої речовини головного мозку, набряк головного мозку, що відповідно до висновку експерта № 1473 від 24 січня 2022 року мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, внаслідок яких остання померла на місці події.
Після цього, продовжуючи реалізацію умислу на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном потерпілої, ОСОБА_5 пішов до кімнати вищевказаного будинку, де заволодів мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi Note 8Т»,  вартістю 4235,20 грн, у чохлі вартістю 105,60 грн, планшетом «Lenovo» вартістю 1150 грн, у чохлі вартістю 26,60 грн, та повербанком «М10(РD)», вартістю 250 грн, що належали потерпілій ОСОБА_6 , чим заподіяв їй матеріальну шкоду на загальну суму 4617,40 грн, після чого зник з місця злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 12 червня 2023 року апеляційні       скарги   ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вищевказаний вирок без змін.
 У касаційній скарзі захисник просить змінити судові рішення стосовно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання у зв`язку з  невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого та пом`якшити йому покарання. Обгрунтовуючи свої вимоги, захисник зазначає, що суд, під час призначення покарання її підзахисному, не повною мірою зважив на дані про його особу, який щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину. Вважає, що судом під час призначення покарання безпідставно не враховано як обставину, що його пом`якшує - щире каяття.  З урахуванням наведеного, на думку захисника, є всі підстави для призначення покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 15 років. Крім того вважає, що апеляційний суд безпідставно залишив без змін вирок місцевого суду, своїх висновків не мотивував, не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги, внаслідок чого ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам                              ст. 419 КПК. 
Перевіривши доводи у касаційній скарзі та додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про доведеність  винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК у касаційній скарзі не оспорюються у зв`язку з чим судові рішення в цих частинах колегією суддів 
не перевіряється.
Доводи касаційної скарги захисника щодо суворості покарання призначеного ОСОБА_5 колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Водночас згідно із ч. 2 зазначеної норми покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК наведена лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. 
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з позиції суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Санкцією ч. 2 ст. 115 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.
Відповідно до ст. 64 КК довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.
Покарання у виді довічного позбавлення волі застосовується у випадках, коли необхідність такого призначення обумовлюється особливими обставинами, що обтяжують відповідальність, та виключною небезпечністю особи винного. Тобто вказаний вид кримінального покарання призначається з урахуванням виняткових, надзвичайних даних про особу, які свідчать про нехтування нею загальнолюдськими цінностями, зокрема, життям людини, та про небажання особи стати на шлях виправлення. Зокрема, це наявність судимостей в особи, негативних характеристик з місця проживання тощо.
Враховуючи зазначене та приписи статей 50, 65 КК, суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого 
ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, що відповідно до ст. 12 КК є особливо тяжкими злочинами, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, за місцем проживання характеризується негативно, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та обставини, які його обтяжують -рецидив злочину та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. 
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необхідність призначення 
ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі передбаченого санкцією ч. 2 ст. 115 КК, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде гарантувати безпеку для суспільства, відповідатиме вимогам справедливості та відображатиме співмірність злочину і покарання, а також буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Під час розгляду кримінального провадження за апеляційними скаргами                       ОСОБА_5 та його захисника, апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду щодо виду й розміру призначеного покарання, зазначив, що суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими, що становить надмірну суспільну небезпеку, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому, апеляційний суд зауважив, що призначення ОСОБА_5 покарання саме у виді довічного позбавлення волі буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства пожиттєво. 
Що стосується посилань захисника про неврахування судом пом`якшуючих покарання ОСОБА_5 обставин, а саме, щирого каяття, колегія  суддів зазначає наступне. 
Так, за встановлених судом першої інстанції обставин слідує, що засуджений свою вину у вчиненому визнав частково, що свідчить про відсутність його щирого каяття, оскільки розкаяння передбачає, крім визнання особою факту злочинних дій ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому, щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину. Апеляційним судом також не було встановлено заявлених засудженим пом`якшуючих покарання обставин. 
Таким чином, вказане свідчить про те, що судами не було встановлено  пом`якшуючу покарання обставину, на яку вказує  у касаційній скарзі захисник, а отже його доводи є неспроможними.
Враховуючи наведене, висновок суду про необхідність обрання засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі належно вмотивований та відповідає вимогам ст. 370 КПК. 
Колегія суддів вважає, щопризначене ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. ст. 50, 64, 65 КК. 
Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість їх висновків з питань справедливості призначеного ОСОБА_5 покарання, у касаційній скарзі захисника не наведено.
З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому згідно з                    п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від                  21 квітня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 12 червня                2023 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .
  Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                                     ОСОБА_3