Головуючий І інстанції: Білова О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 р. 	Справа № 520/24071/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській  області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 26.01.22 по справі № 520/24071/21
за позовом              ОСОБА_1  
до             Головного управління ДПС у Харківській  області                    
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.,
ВСТАНОВИВ:
   ОСОБА_1 (далі за текстом також – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі за текстом також – відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 01.03.2021 за № 0067800-2414-2034 на суму 269,21 гривень.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 01.03.2021 № 0067800-2414-2034 на суму 269,21 гривень.
Стягнуто з ГУ ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору при поданні позову в розмірі 908,00 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з викладенням у ньому висновків, які не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.
Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 у 2020 році перебувала квартира на праві сумісної власності, яка розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 65,7 кв.м. Згідно з наданою ОСОБА_1 заявою від 09.06.2021, останню визначено платником податку на нерухоме майно. Ставка податку за 2020 рік становила 47,23 грн за 1 кв. м. бази оподаткування об`єктів гаражі (1% * 4723,00 грн. розмір мінімальної зарплати на 01.01.2020.
Апелянт також посилається на те, що місцеві ради встановлюють пільги з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості для фізичних осіб, які визначаються виходячи з майнового стану та рівня доходів таких осіб.
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних чи юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно з законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня  звітного року за 1 кв. м. бази оподаткування. Податковий орган вважає, що  рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 №542/17 «Про місцеві податки і збори» не відповідає вимогам Податкового Кодексу України (далі – ПК України).
За результатами апеляційного розгляду відповідач просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 , перебуває на податковому обліку в Київському управлінні ГУ ДПС у Харківській області.
ГУ ДПС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0067800-2414-2034 від 01.03.2021, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичною особою, яка є власником об`єктів житлової нерухомості, за 2020 рік у сумі 269.21 грн.
Нерухоме майно, щодо якого нараховане спірне податкове зобов`язання, - квартира загальною площею 65.7 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Вказане нерухоме майно приватизовано такими особами:
позивачем - ОСОБА_1 ;
матір`ю позивача - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
бабусею позивача - ОСОБА_3 (яка на час виникнення спірних правовідносин померла).
Право власності на вказане нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності на житло за реєстраційним номером НОМЕР_2 від 04.08.1998.
Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на період виникнення податкового зобов`язання (2020) позивачу належала та продовжує належати один об`єкт нерухомого майна на праві спільної сумісної власності - квартира загальною площею 65.7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Іншим співвласником вказаного майна була ОСОБА_2 .
Житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 не поділене в натурі, жодного рішення про призначення когось із співвласників платником податку на указане майно судом не приймалося.
Загальна площа квартири, співвласником якої є позивач, складає 65,7 кв.м.
Податок на нерухомість відповідачем нараховано на площу 5,7 кв.м. (65,7-60).
09 червня 2021 року позивач подала заяву до ГУ ДПС у Харківській області про проведення звірки даних щодо:
- права на користування пільгою зі сплати податку щодо нерухомого майна, яке перебуває у власності позивача;
- розміру ставки податку, що була застосована при визначенні податкового зобов`язання за звітний податковий період (2020 рік) щодо нерухомого майна, яке перебуває у власності позивача;
- нарахованої суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з урахуванням встановленої пунктом 3 Додатку 1 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7-го скликання «Про місцеві податки і збори в місті Харкові» від 22.02.2017 № 542/17 ставки податку у розмірі 0 % для об`єктів нерухомого майна загальною площею до 85 кв. м.
У вказаній заяві також просила визнати її платником податку на нерухоме майно - квартири загальною площею 65.7 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
ГУ ДПС у Харківській області 19 липня 2021 року направило позивачу відповідь, з якої вбачається, що податкові повідомлення-рішення за результатами звірки даних не скасовані (не відкликані). У відповіді також зазначено, що податкове повідомлення-рішення № 0067800-2414-2034 від 01.03.2021 на суму 269.21 грн, яке є предметом оскарження у цій справі, є правомірним та підлягає сплаті.
При визначенні сум податкових зобов`язань відповідачем не застосовано пільгу до позивача, передбачену п. 3 Додатку № 1 до Рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові", згідно з яким ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв. м, що перебувають у власності фізичних осіб, встановлюється у розмірі 0 відсотків.
Позивач вважає податкове повідомлення-рішення № 0067800-2414-2034 від 01.03.2021 протиправним, у зв`язку з чим звернулася до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено підстав для застосування при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення ставки податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки – 1%, а відтак спірне податкове повідомлення-рішення винесене безпідставно та необґрунтовано, з огляду на що підлягає скасуванню.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.
Відповідно до п. 30.9 ст. 30 ПК України податкова пільга надається шляхом:
а)   податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору;
б)   зменшення податкового зобов`язання після нарахування податку та збору;
в)   встановлення зниженої ставки податку та збору;
г)   звільнення від сплати податку та збору.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п. 30.2 ст.30 ПК України).
Згідно з пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Таким чином, майновий стан платників податків – фізичних осіб визначений спеціальною нормою ПК України в якості ознаки, за якою може надаватися пільга зі сплати податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості.
При цьому, майновий стан фізичної особи охоплює всі види її доходів, майно та наявні заощадження.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Таким чином, Податковим кодексом України в пп. «а» пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України встановлено пільгу у вигляді податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.
Згідно з п. 10.3 ст. 10 ПК України питання встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) вирішують місцеві ради в межах повноважень, визначених ПК України.
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному ПК України (пп. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України).
Підпунктом 12.3.2 ПК України передбачено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
На підставі наданих делегованих повноважень, визначених ст.10,12,30 ПК України, ст. 26, 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, рішенням 11-ї сесії Харківської міської ради 7-го скликання “Про місцеві податки і збори у місті Харкові” від 22.02.2017 №542/17, зі змінами та доповненнями, встановлено на території міста Харкова на 2017 рік та наступні роки місцеві податки і збори: п. 1.1. податок на майно, який складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно п.п. 1 - 3 Додатку № 1 до вищезазначеного рішення ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування.
Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, крім об`єктів, визначених п. 3), та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток.
Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв. м, що перебувають у власності зазначених осіб, встановлюється у розмірі 0 відсотків.
Відтак, вказаним рішенням на підставі приписів п. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України встановлено пільгу для об`єктів житлової нерухомості у вигляді зниженої ставки податку.
Відповідно до пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б” підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку.
З урахуванням обставин справи та положень вище зазначених правових норм колегія суддів  погоджується з судом першої інстанції, що податковий орган при нарахуванні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, мав спочатку визначити об`єкт оподаткування, вирахувавши із загальної площі належних позивачу квартир 60 кв.м. згідно з пп. «а» пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України, а до отриманої площі в межах 85 кв.м. застосувати пільгу у вигляді нульової ставки податку, встановленої Рішенням 11-ї сесії Харківської міської ради 7-го скликання “Про місцеві податки і збори у місті Харкові” від 22.02.2017 №542/17.
Посилання апелянта на неможливість застосування 0-ї ставки для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв. м, що перебувають у власності зазначених осіб, оскільки вказану ставку, в порушення положень ПК України, встановлено Рішенням 11-ї сесії Харківської міської ради 7-го скликання “Про місцеві податки і збори у місті Харкові” від 22.02.2017 №542/17 зі змінами та доповненнями колегія суддів вважає необґрунтованим оскільки вказане рішення є чинним, не скасовано у встановленому законом порядку, а відтак підлягає застосуванню. Доказів зворотного відповідачем до матеріалів справи не надано.
Посилання апелянта на положення пп. 12.3.7 п. 12.3 ст. 12 ПК України, згідно з якими не дозволяється сільським, селищним, міським радам та радам об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів, також колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки рішенням 11-ї сесії Харківської міської ради 7-го скликання “Про місцеві податки і збори у місті Харкові” від 22.02.2017 за №542/17 не встановлювалися індивідуальні пільгові ставки податку для окремих фізичних осіб, та такі особи в індивідуальному порядку від сплати податку не звільнялись.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено підстав для застосування при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення ставки податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки – 1%, а відтак спірне податкове повідомлення-рішення винесене безпідставно та необґрунтовано, як наслідок наявні підстави для його скасування.
Відповідач відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не довів правомірність оскарженого позивачем податкового повідомлення-рішення.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. 
          Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
          Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності  надання відповіді на інші аргументи податкового органу, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та надав оцінку усім аргументам сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За приписами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.    
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській  області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року по справі № 520/24071/21  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк