П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 серпня 2023 року                                                                                           м. Київ
 
Справа №758/2766/23
Провадження № 22-ц/824/6360/2023
 
            Київський апеляційний  суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                        судді-доповідача  Стрижеуса А.М., 
                        суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                        секретаря: Карпенка В.Р.

сторони :      позивач         Акціонерне товариство «Райффайзен Банк»
відповідач    ОСОБА_1 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року,  у справі за заявою  Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - Лозіної Ольги Юріївни про забезпечення позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -  
            
В С Т А Н О В И В:
У  березі 2023  року АТ «Райффайзен Банк»  подано до Подільського районного суду  м. Києва позов до   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової позики.
Представник позивача АТ «Райффайзен Банк» - Лозіна О.Ю. звернулась до Подільського районного суду м. Києва з заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на нерухоме майно, яке належить відповідачці ОСОБА_1 на підставі договору дарування, а саме: будинку АДРЕСА_1 .
Заяву обґрунтовує тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нерухоме майно, а саме: домоволодіння, реєстраційний номер: 7538702, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на 05.12.2022 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк» за Заявою-Договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014/380805/82/1047886 від 31.03.2021 року становить 343 874,64 грн.. Оскільки, заявлені вимоги мають значний розмір та враховуючи відсутність належного виконання зобов`язання, в тому числі після пред`явлення досудової вимоги, заявлений спосіб забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, є адекватним способом запобіганню можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від  14 березня 2022 року відмовлено в задоволенні заяви  представника позивача АТ «Райффайзен Банк» - Лозіної О.Ю.  про забезпечення позову АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором .
Не погоджуючись з зазначеною ухвалою представник АТ «Райффайзен Банк»  - Теленк О.А.  подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції,  та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.
Зокрема зазначає про те, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що  не виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором  щодо сплати кредиту та відсотків безпосередньо порушують права позивача та є доказом, який вже свідчить про ухилення позичальника від виконання зобов`язань
Позивачем подано позов до суду про стягнення досить значної суми із Відповідача, а саме 343 874,64 грн., яка не може бути стягнута у загальному порядку - із заробітної плати та інших доходів, оскільки є значною і відповідно виконання потенційного позитивного рішення на користь позивача у майбутньому вимагатиме звернення стягнення на майно Відповідача, із якого на сьогодні за доступними Державними реєстрами виявлено лише домоволодіння, реєстраційний номер: 7538702,що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування, ВВТ/117701, від 16.12.2004р., зареєстрованого Кодимською держнотконторою, в реєстрі за реєстр. №5026.
У зв`язку  з чим просив, апеляцій скаргу задовольнити. 
Сторони правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 360 ЦПК України не скористались. 
Від представника АТ «Райффайзен Банк»  надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника АТ «Райффайзен Банк».
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином.
Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.
            Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення сторін по справі про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.
За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.
Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.
За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.
Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість  постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що вважав не підтвердженими доказами твердження заявника про наявність обставин, які можуть утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову, чи намірів відповідача відчужувати майно третім особам. На час розгляду заяви про забезпечення позову, позивач не обґрунтував та не підтвердив доказами своє припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, а також те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а тому дійшов висновку про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову.
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.  
Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення  обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між  конкретним  заходом  до  забезпечення позову і предметом позовної вимоги,  зокрема,  чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
 
Зі змісту позовної заяви вбачається, що АТ «Райффайзен Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором безвідсоткової позики в розмірі 343 874,64 грн.
При цьому,  АТ «Райффайзен Банк», звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту  на нерухоме майно, яке належить відповідачці ОСОБА_1 на підставі договору дарування, а саме: будинку АДРЕСА_1 , додав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного державного. Заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно якої загальна вартусть нерухомого майна становить 41 676 грн.
Частиною 1 ст. 150 ЦПК України передбачено такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно  та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі  або  сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
При цьому, такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_1 , оскільки,  невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення.
            Враховуючи те, що між сторонами виник спір, який має майнових характер без вказаного забезпечення позову  може утруднитись виконання можливого рішення суду, тому суд першої інстанції безпідставно не забезпечив позов зазначеним способом, та дійшов помилкового висновку про те, що  підстави для забезпечення позову відсутні.     
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилково висновку про відсутність підстав для задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на  нерухоме майно, а саме: будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, а тому ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 150, 259,  268,  367,  374, 376,  382, 383, 384, 389 ЦПК України,  суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк»  задовольнити.
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року  скасувати.
Заяву позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк»  про забезпечення позову у справі за позовом  Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.
Накласти арешт на домоволодіння, реєстраційний номер: 7538702, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності  ОСОБА_1 .
 Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:                                                              А.М. Стрижеус
                
Судді:                                                                                              Л.Д. Поливач
 
                                                                                              О.І. Шкоріна