ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

12 липня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/14989/21
Головуючий у першій інстанції – Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/463/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
секретар: Поклад Д.В.

учасники справи:
позивач-відповідач: ОСОБА_1 
відповідач-позивач: ОСОБА_2 
відповідач за первісним та зустрічним позовом: Публічне акціонерне 
товариство ”Дельта Банк”
третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Логвіної Т.В. від 07 грудня 2022 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення - 16 грудня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства ”Дельта Банк” про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства ”Дельта Банк”, ОСОБА_1 про визнання права власності, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

                        В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства ”Дельта Банк” про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, в якому просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги від 22.07.2019 року №1589/К, укладений між ПАТ ”Дельта Банк” та ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 22.07.2019 року, укладений між ПАТ ”Дельта Банк” та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстрований в реєстрі за №553; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення з літери 1 по літеру 16 за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що 07.03.2012 року між ПАТ ”Дельта Банк” та батьком позивача - ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до якого ПАТ ”Дельта Банк” надало ОСОБА_3 кредит у сумі 876 754,37 грн., зі сплатою 12,75% річних строком до 13.09.2023 року. На забезпечення виконання цього договору 07.03.2012 року між ПАТ ”Дельта Банк” та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, предметом якого є приміщення аптеки готових лікарських форм з літ.1 по літ.16, загальною площею 126,8 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 . У зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у власність ОСОБА_1 в порядку спадкування перейшло вищевказане приміщення. 23.04.2013 року ПАТ ”Дельта Банк” звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості у сумі 962 464,54 грн. Судом було замінено відповідача ОСОБА_3 на ОСОБА_1 , як спадкоємця, що прийняв спадщину після смерті батька. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області у справі №750/4171/13-ц від 07.05.2015 року рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23.02.2015 року, яким з ОСОБА_1 на користь ПАТ ”Дельта Банк” стягнуто кредитну заборгованість у сумі 706 236 грн., скасовано та ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.10.2015 року вказане рішення апеляційного суду залишено без змін. Апеляційним судом Чернігівської області у рішенні від 07.05.2015 року у справі №750/4171/13-ц встановлено, що у строки та в порядку, передбачені статтями: 1281, 1282 ЦК України, банк не звернувся з вимогою до ОСОБА_1 про погашення ним боргу ОСОБА_3 , шляхом сплати одноразового платежу всієї суми боргу, але у межах вартості спадкового майна. Тому, за правилами ч.4 статті 1281 ЦК України, кредитор втратив право пред`являти вимоги до спадкоємця про стягнення заборгованості ОСОБА_3 . У серпні 2016 року ПАТ ”Дельта Банк” звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило на погашення кредитної заборгованості у розмірі 962 464,54 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - приміщення аптеки. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 23.11.2016 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 21.08.2018 року, у справі №750/7362/16-ц, у задоволенні вказаного позову відмовлено. У Постанові Верховного Суду від 21.08.2018 року вказано, що апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про те, що встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності. Позивач не дотримався порядку та шестимісячного строку пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, визначених статтями 1281 та 1282 ЦК України, що позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців боржника, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Отже, вказаними рішеннями судів відмовлено у стягненні заборгованості за кредитним договором та зверненні стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з втратою ПАТ ”Дельта Банк” права вимоги до спадкоємців боржника, як за кредитним договором від 07.03.2012 року, так і за договором іпотеки від 07.03.2012 року, оскільки ПАТ ”Дельта Банк” пропущено шестимісячний строк пред`явлення такої вимоги, що передбачено статтями 1281, 1282 ЦК України. 17.10.2019 року позивач ОСОБА_1 дізнався, що держреєстратором ОСОБА_4 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.10.2019 року та вчинено запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності №33679904 від 11.10.2019 року, відповідно до якого право власності на вказане приміщення аптеки зареєстровано за ОСОБА_2 , на підставі іпотечного договору від 07.03.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Карнабедою Т.О. За договором купівлі-продажу прав вимоги від 22.07.2019 року з додатком №1 до нього, ПАТ ”Дельта Банк” на підставі статей: 6, 627, 632, 655, 697 ЦК України передало у власність ОСОБА_2 права вимоги до ОСОБА_3 , які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають, зокрема, право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах; за іпотечним договором від 07.03.2012 року з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень до основного договору тощо, що є його невід`ємними частинами, яким забезпечене виконання вищевказаного кредитного договору. Відповідно до договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 22.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., та зареєстрованого в реєстрі за №553, ПАТ ”Дельта Банк” на умовах цього договору, договору купівлі-продажу прав вимоги від 22.07.2019 року та на підставі протоколу електронних торгів від 21.06.2019 року, передало ОСОБА_2 право вимоги за іпотечним договором від 07.03.2012 року, укладеним між ПАТ ”Дельта Банк” та ОСОБА_3 . Позивач ОСОБА_1 вказував, що на даний час у нього є обґрунтовані підстави для звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору №1589/К купівлі-продажу прав вимоги від 22.07.2019 року, визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 22.07.2019 року, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, оскільки рішеннями судів різних інстанцій встановлено, що кредитор втратив право вимоги за кредитним договором до спадкоємців боржника.

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПрАТ ”Дельта Банк”, ОСОБА_1 про визнання права власності, в якому просив визнати за ним право власності на нежитлове приміщення з літери 1 по літеру 16, загальною площею 126,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 167432774101. В обґрунтування вимог зустрічного позову ОСОБА_2 вказував, що на підставі договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідченого 22.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованого в реєстрі за №553, ОСОБА_2 набув у АТ ”Дельта Банк” право вимоги за іпотечним договором, посвідченим 07.03.2012 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Карнабедою Т.О. та зареєстрованим в реєстрі за №396. В рахунок погашення основного зобов`язання ОСОБА_2 реалізував своє право на задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, шляхом реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження, що міститься в розділі 7 вказаного іпотечного договору.  16.10.2019 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на предмет іпотеки, а саме, нежитлове приміщення з літери 1 по літеру 16, загальною площею 126,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 167432774101, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №186927695, сформованим 31.10.2019 року. У справі №750/12430/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису про проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірне майно, судом також було вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірне приміщення. В результаті обтяження, ОСОБА_2 був позбавлений можливості вільно розпоряджатися своїм майном протягом двох років - з грудня 2019 року по грудень 2021 року. Із посиланням на положення статті 392 ЦК України, згідно якої власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, ОСОБА_2 просив задовольнити його позов.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.12.2022 року відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства ”Дельта Банк” про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором та скасування рішення про державну реєстрацію права власності. У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства ”Дельта Банк”, ОСОБА_1 про визнання права власності - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 07.12.2022 року, та прийняти за позовом ОСОБА_1 та за зустрічним позовом ОСОБА_2 постанову, якою: задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі; змінити мотивувальну частину рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.12.2022 року в частині мотивів відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства ”Дельта Банк”, ОСОБА_1 про визнання права власності, вказавши, що у задоволенні даного зустрічного позову слід відмовити у зв`язку із задоволенням первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства ”Дельта Банк” про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором, скасування рішення про державну реєстрацію права власності у повному обсязі; вирішити питання розподілу судових витрат. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що рішення суду першої інстанції від 07.12.2022 року в частині відмови у задоволенні первісного позову та обґрунтування відсутності необхідності ухвалення судового рішення щодо зустрічного позову ухвалено за умов грубого порушення норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового. Доводи апеляційної скарги зазначають, що спори про стягнення ПАТ ”Дельта Банк” заборгованості за кредитним договором та про звернення стягнення ПАТ ”Дельта Банк” на предмет іпотеки з метою погашення боргу за цим же кредитним договором, вже було вирішено судовими рішеннями у справах №750/4171/13-ц та №750/7362/16-ц, відповідно, і у задоволенні позову було відмовлено. Дані судові рішення є обов`язковими і для будь-яких можливих правонаступників ПАТ ”Дельта Банк” у спірних правовідносинах. 22.07.2019 року між ПАТ ”Дельта Банк” та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, предметом якого, зокрема, було відчуження ПАТ ”Дельта Банк” на користь ОСОБА_2 належного ПАТ ’’Дельта Банк’’ права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 07.03.2012 року. При цьому, стаття 13 ЦК України передбачає, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Стаття 514 ЦК України вказує, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За відсутності у певної особи дійсного права вимоги, така особа не є учасником правовідношення у статусі кредитора та не може виступати відчужувачем права вимоги у рамках того чи іншого правочину. Відповідно, перехід права вимоги від такої особи до іншого учасника цивільних відносин так само не відбувається. Відповідну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі №910/12525/20. Доводи апеляційної скарги зазначають, що на момент укладення між ПАТ ”Дельта Банк” та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу прав вимоги, у ПАТ ”Дельта Банк” не було прав кредитора у зобов`язанні за кредитним договором. Доводи апеляційної скарги стверджують, що судом першої інстанції не було враховано правову позицію, сформульовану у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №522/407/15-ц, відповідно до якої сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язанням, а також припинення цих зобов`язань. Доводи апеляційної скарги вказують, що судом було неправильно застосовано статтю 17 Закону України ”Про іпотеку”, та не застосовано норми статті 1281 ЦК України. За доводами апелянта, судом першої інстанції проіґноровано правову позицію, висловлену у п.140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі №910/12525/20, відповідно до якої відступлення припиненого права вимоги (тобто майнового права вимоги, якого не існує на момент укладення відповідного договору у будь-якого суб`єкта) також не створює жодних правових наслідків для особи - власника майна, яке було обтяжено іпотекою. Доводи апеляційної скарги стверджують, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при вирішенні по суті позовних вимог про визнання недійсними укладених співвідповідачами договорів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку і про відсутність підстав для задоволення вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , вимоги, похідної від спору щодо дійсності підстав набуття відповідного майнового права. Помилкова відмова суду першої інстанції щодо задоволення вимог первісного позову призвела до того, що висновок суду про відмову у задоволенні зустрічного позову ґрунтувався не на безпідставності зустрічного позову, з огляду на об`єктивну необхідність задоволення вимог саме первісного позову ОСОБА_1 , а на констатації нібито правомірності набуття ОСОБА_2 права власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 в силу статті 37 Закону України ”Про іпотеку”, та викликаної цим відсутності необхідності ухвалення відповідного судового рішення. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не було надано відповідної оцінки оспорюваному ОСОБА_1 договору відступлення прав вимоги від 22.07.2019 року, з точки зору підстав його недійсності, про які йдеться у позові ОСОБА_1 .    

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач за первісним та зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство ”Дельта Банк” просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у зв`язку із її необґрунтованістю, вказуючи при цьому про законність рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 07.12.2022 року. 

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, у зв`язку із її необґрунтованістю, а рішення Деснянського районного суду  м.Чернігова від 07.12.2022 року, залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача-відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шевченко О.А. підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.  
В судовому засіданні апеляційного суду відповідач-позивач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Конопля Ю.М. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 07.12.2022 року.  
В судове засідання апеляційного суду позивач-відповідач ОСОБА_1 , представник третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Від третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Фонду. 
Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.  

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи,перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом було встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що у провадженні судів перебували цивільні справи щодо спірних правовідносин між сторонами: №750/4171/13-ц за позовом ПАТ ”Дельта Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; №750/1679/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ”Дельта Банк”, третя особа: Друга чернігівська державна нотаріальна контора, про визнання припиненими договорів кредиту та іпотеки, виключення даних про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, переданого в іпотеку; №750/7362/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства ”Дельта Банк” до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки; №750/12430/19 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу економічного розвитку, адміністративних послуг та державної реєстрації Чернігівської районної державної адміністрації Пінчука І.Ю., ОСОБА_2 про скасування рішення та запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування спірним нежитловим приміщенням.
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 12.11.2021 року у справі №750/12430/19 (а.с.43-53, том 1) ”…Суди встановили, що згідно з копією іпотечного договору від 07 березня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Карнабедою Т.О. та зареєстрованого в реєстрі за №396, ОСОБА_3 з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором від 07.03.2012 року передав в іпотеку ПАТ ”Дельта Банк” нежитлове приміщення - приміщення аптеки готових лікарських форм з літери 1 по літеру 16, загальною площею 126,8 кв.м, що знаходиться на АДРЕСА_1 . Цим договором передбачено, що: іпотекодержатель має право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки на підставах, умовах і в порядку, передбаченому цим договором, кредитним договором та чинним законодавством (підп. 4.1.11 п.4.1 розділу 4); у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язання в цілому або в частині, а також в інших випадках, передбачених цим договором, кредитним договором або чинним законодавством, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством (п.6.2 розділу 6); в пункті 7.2 розділу 7 ”Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя” зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса, 3) переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України ”Про іпотеку” та умов цього договору, 4) продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України ”Про іпотеку” та умов цього договору; в пункті 7.4 розділу 7 вказано, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, на підставі цього договору шляхом: 1) переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя (підпункт 7.4.1 договору), 2) продажу іпотекодержателем предмета іпотеки (підп.7.4.2 договору).
У договорі іпотеки від 07 березня 2012 року наявний напис нотаріуса про накладення заборони відчуження переданого в іпотеку майна, що зареєстрована в реєстрі заборон за №397…
Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 07 травня 2015 року у справі №750/4171/13-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року, скасовано рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.02.2015 року і відмовлено у задоволенні вимог ПАТ ”Дельта Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з останнього за кредитним договором від 07 березня 2012 року.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 12 вересня 2016 року у справі №750/1679/16-ц, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ ”Дельта Банк”, третя особа - Друга чернігівська державна нотаріальна контора, про визнання припиненими договорів кредиту та іпотеки від 07 березня 2012 року, виключення даних про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, переданого в іпотеку, відмовлено з тих підстав, що зобов`язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини, спадкоємець несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, в разі його порушення боржником, в межах вартості спадкового майна, з врахуванням строку, встановленого загальними положеннями про позовну давність…
Відповідно до копії протоколу електронного аукціону від 21 червня 2019   року,   переможець   електронних   торгів   ОСОБА_2    придбав  за 213 154, 97 грн. право вимоги за кредитним договором від 07 березня 2012 року, забезпеченим нежитловим приміщенням аптеки готових лікарських форм з літ.1 по літ.16, загальною площею 126,8 кв.м, що знаходиться на АДРЕСА_1 (продаж відбувався за згодою іпотекодержателя). Ці обставини підтверджено копіями названого протоколу і дубліката квитанції.
За договором купівлі-продажу прав вимоги від 22 липня 2019 року з додатком  №1  до  нього,  ПАТ  ”Дельта Банк”  на  підставі  статей  6, 627, 632, 655-697 ЦК України передало у власність ОСОБА_2 права вимоги до ОСОБА_3 , які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають, зокрема, право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах; за іпотечним договором від 07 березня 2012 року з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень до основного договору тощо, що є його невід`ємними частинами, яким забезпечене виконання вищевказаного кредитного договору.
Відповідно до копії договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 22 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованого в реєстрі за №553, ПАТ ”Дельта Банк” на умовах цього договору, договору купівлі-продажу прав вимоги від 22 липня 2019 року та на підставі протоколу електронних торгів від 21 червня 2019 року передало ОСОБА_2 право вимоги за іпотечним договором від 07 березня 2012 року, укладеного між ПАТ ”Дельта Банк” та ОСОБА_3 ”

При розгляді даної справи Верховний Суд дійшов висновку, що: ”…Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.
При цьому необхідно враховувати, що стаття 37 Закону України ’’Про іпотеку” не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.
Отже, договір іпотеки залишається дійсним незалежно від зміни власника майна у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування, а особа до якої перейшло право власності на предмет іпотеки набуває статусу іпотекодавця, має всі права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на таких умовах що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Така особа не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.”

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 16.12.2020 року у справі №750/12430/19 встановлено, що ОСОБА_2 у законній спосіб набув право власності на нежитлове приміщення з літ.1 по літ.16, загальною площею 126,8 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яке підтверджується протоколом про проведення електронного аукціону від 21.06.2019 року, договором купівлі-продажу прав вимоги від 22.07.2019 року з додатком №1 до нього, укладених між ПАТ ”Дельта Банк” та ОСОБА_2 , а також договором відступлення права вимоги від 22.07.2019 року, укладеного між ПАТ ”Дельта Банк” та ОСОБА_2 про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 07.03.2012 року, укладеним між ПАТ ”Дельта Банк” та ОСОБА_3 .

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 07.12.2022 року, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із обставин, встановлених під час розгляду цивільних справ: №750/4171/13-ц за позовом ПАТ ”Дельта Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; №750/1679/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ”Дельта Банк”, третя особа: Друга чернігівська державна нотаріальна контора, про визнання припиненими договорів кредиту та іпотеки, виключення даних про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, переданого в іпотеку; №750/7362/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства ”Дельта Банк” до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки; №750/12430/19 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу економічного розвитку, адміністративних послуг та державної реєстрації Чернігівської районної державної адміністрації Пінчука І.Ю., ОСОБА_2 про скасування рішення та запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування спірним нежитловим приміщенням, а також висновків відносно обставин у даних цивільних справах, до яких дійшли суди в ході розгляду даних справ, викладених у відповідних вищезазначених судових рішеннях, які набрали законної сили. 
Враховуючи встановлені обставини та приймаючи до уваги, що під час укладання оспорюваних ОСОБА_1 правочинів, іпотека діяла, і він відповідав за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для задоволення вимог первісного позову ОСОБА_1 , відсутні. Відмовляючи у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог про визнання права власності на майно, оскільки набуття ОСОБА_2 вказаного майна відбулося у законний спосіб, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили. При цьому, суд першої інстанції врахував положення статті 37 Закону України ”Про іпотеку”, яка не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду, та відсутність необхідності ухвалення відповідного судового рішення.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 07.12.2022 року ухвалено із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 07.12..2022 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.   

Доводи апеляційної скарги зазначають, що спори про стягнення ПАТ ”Дельта Банк” заборгованості за кредитним договором та про звернення стягнення ПАТ ”Дельта Банк” на предмет іпотеки з метою погашення боргу за цим же кредитним договором, вже було вирішено судовими рішеннями у справах №750/4171/13-ц та №750/7362/16-ц, відповідно, і у задоволенні позову було відмовлено. Дані судові рішення є обов`язковими і для будь-яких можливих правонаступників ПАТ ”Дельта Банк” у спірних правовідносинах. 22.07.2019 року між ПАТ ”Дельта Банк” та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, предметом якого, зокрема, було відчуження ПАТ ”Дельта Банк” на користь ОСОБА_2 належного ПАТ ’’Дельта Банк’’ права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 07.03.2012 року. При цьому, стаття 13 ЦК України передбачає, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Стаття 514 ЦК України вказує, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За відсутності у певної особи дійсного права вимоги, така особа не є учасником правовідношення у статусі кредитора та не може виступати відчужувачем права вимоги у рамках того чи іншого правочину. Відповідно, перехід права вимоги від такої особи до іншого учасника цивільних відносин так само не відбувається. Відповідну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі №910/12525/20. Доводи апеляційної скарги зазначають, що на момент укладення між ПАТ ”Дельта Банк” та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу прав вимоги, у ПАТ ”Дельта Банк” не було прав кредитора у зобов`язанні за кредитним договором. Доводи апеляційної скарги стверджують, що судом першої інстанції не було враховано правову позицію, сформульовану у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №522/407/15-ц, відповідно до якої сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язанням, а також припинення цих зобов`язань. Доводи апеляційної скарги вказують, що судом було неправильно застосовано статтю 17 Закону України ”Про іпотеку”, та не застосовано норми статті 1281 ЦК України. За доводами апелянта, судом першої інстанції проіґноровано правову позицію, висловлену у п.140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі №910/12525/20, відповідно до якої відступлення припиненого права вимоги (тобто майнового права вимоги, якого не існує на момент укладення відповідного договору у будь-якого суб`єкта) також не створює жодних правових наслідків для особи - власника майна, яке було обтяжено іпотекою.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апелянта не можуть бути підставами для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи із наступного. 
  
Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду вищезазначених цивільних справ щодо спірних правовідносин між сторонами спору, а саме, №750/4171/13-ц, №750/1679/16-ц, №750/7362/16-ц, №750/12430/19, судами були ухвалені рішення, які набрали законної сили, і якими було відмовлено у задоволенні позовів ПАТ ”Дельта Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав недотримання ПАТ ’’Дельта Банк’’ порядку та шестимісячного строку пред`явлення вимог до спадкоємця боржника, визначених статтями: 1281, 1282 ЦК України, що позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємця боржника. 
В той же час, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ ”Дельта Банк”, третя особа: Друга чернігівська державна нотаріальна контора, про визнання припиненими договорів кредиту та іпотеки, виключення даних про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, переданого в іпотеку, а також у задоволенні позову ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу економічного розвитку, адміністративних послуг та державної реєстрації Чернігівської районної державної адміністрації Пінчука І.Ю., ОСОБА_2 , про скасування рішення та запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно, судами було відмовлено. 

При розгляді справи №750/12430/19 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу економічного розвитку, адміністративних послуг та державної реєстрації Чернігівської районної державної адміністрації Пінчука І.Ю., ОСОБА_2 про скасування рішення та запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування спірним нежитловим приміщенням, Верховний Суд у постанові від 12.11.2021 року дійшов висновку, що: ”…Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.
При цьому необхідно враховувати, що стаття 37 Закону України ’’Про іпотеку” не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.
Отже, договір іпотеки залишається дійсним незалежно від зміни власника майна у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування, а особа до якої перейшло право власності на предмет іпотеки набуває статусу іпотекодавця, має всі права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на таких умовах що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Така особа не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.”

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 16.12.2020 року у справі №750/12430/19 встановлено, що ОСОБА_2 у законній спосіб набув право власності на нежитлове приміщення з літ.1 по літ.16, загальною площею 126,8 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яке підтверджується протоколом про проведення електронного аукціону від 21.06.2019 року, договором купівлі-продажу прав вимоги від 22.07.2019 року з додатком №1 до нього, укладених між ПАТ ”Дельта Банк” та ОСОБА_2 , а також договором відступлення права вимоги від 22.07.2019 року, укладеного між ПАТ ”Дельта Банк” та ОСОБА_2 про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 07.03.2012 року, укладеним між ПАТ ”Дельта Банк” та ОСОБА_3 .

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції від 07.12.2022 року щодо відсутності підстав для задоволення вимог первісного позову ОСОБА_1 . 

Доводи апеляційної скарги стверджують, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при вирішенні по суті позовних вимог про визнання недійсними укладених співвідповідачами договорів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку і про відсутність підстав для задоволення вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , вимоги, похідної від спору щодо дійсності підстав набуття відповідного майнового права. Помилкова відмова суду першої інстанції щодо задоволення вимог первісного позову призвела до того, що висновок суду про відмову у задоволенні зустрічного позову ґрунтувався не на безпідставності зустрічного позову, з огляду на об`єктивну необхідність задоволення вимог саме первісного позову ОСОБА_1 , а на констатації нібито правомірності набуття ОСОБА_2 права власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 в силу статті 37 Закону України ”Про іпотеку”, та викликаної цим відсутності необхідності ухвалення відповідного судового рішення. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не було надано відповідної оцінки оспорюваному ОСОБА_1 договору відступлення прав вимоги від 22.07.2019 року, з точки зору підстав його недійсності, про які йдеться у позові ОСОБА_1 .    

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апелянта не можуть бути підставами для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи із наступного. 
Оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення вимог первісного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором, то, відповідно, відсутні правові підстави і для задоволення похідної вимоги - скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 . Судами встановлено, що ОСОБА_2 у законній спосіб набув право власності на нежитлове приміщення з літ.1 по літ.16, загальною площею 126,8 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яке підтверджується протоколом про проведення електронного аукціону від 21.06.2019 року, а також договором купівлі-продажу прав вимоги від 22.07.2019 року, із додатком №1 до нього, укладеним між ПАТ ”Дельта Банк” та ОСОБА_2 , та договором відступлення права вимоги від 22.07.2019 року, укладеним між ПАТ ”Дельта Банк” та ОСОБА_2 про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 07.03.2012 року, укладеним між ПАТ ”Дельта Банк” та ОСОБА_3 . Вказані договори є чинними, підстав для визнання їх недійсними судом першої інстанції не встановлено. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання права власності на спірне майно, виходячи із приписів статті 37 Закону України “Про іпотеку”, яка не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, оскільки її доводи не спростовують висновків рішення суду першої інстанції від 07.12.2022 року щодо відсутності підстав для задоволення вимог позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства ”Дельта Банк” про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором та скасування рішення про державну реєстрацію права власності. Також доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для зміни мотивувальної частини рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 07.12.2022 року, в частині мотивів відмови у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства ”Дельта Банк”, ОСОБА_1 про визнання права власності. На підставі наведеного, рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 07.12.2022 року, підлягає залишенню без змін.
         
Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                        П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 07 грудня 2022 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                            Судді: