Ухвала
Іменем України    
    
06 вересня 2023 року
м. Київ
 
справа № 145/1630/17
провадження № 61-12952ск23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 27 липня 2023 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 липня 2019 року у справі № 145/1630/17 у зв`язку із нововиявленими обставинами,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 липня 2019 року у справі № 145/1630/17.
Заява обґрунтована тим, що вказаним рішенням суду позов ОСОБА_1 задоволено частково:
- визнано незаконним та скасовано наказ №97 від 11 липня 2017 року про перепідпорядкування економіста договірного підрозділу юридичної служби ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» ОСОБА_1 у зв`язку з реорганізацією юридичної служби;
- визнано дії ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» щодо переводу економіста юридичної служби ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» ОСОБА_1 згідно записів № 20 в її трудовій книжці незаконними.
У задоволенні в іншій частині вимог суд відмовив, обґрунтувавши таке рішення тим, що за наявності не скасованого наказу № 151 від 18 жовтня 2017 року про переведення позивачки на посаду економіста відділу матеріально-технічного постачання і збуту, поновити її на посаді економіста юридичної служби та вирішувати питання про стягнення середнього заробітку неможливо.
Проте в серпні 2021 року ОСОБА_1 дізналася, що наказ № 151 від 18 жовтня 2017 року по факту не був кадровим наказом на переведення її в інший структурний підрозділ, а був і є наказом по товариству про введення в дію структури товариства на виконання протоколу наглядової ради ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» № 7 від 28 липня 17 року.
Така істотна обставина не була встановлена Тиврівським районним судом Вінницької області під час ухвалення рішення по справі № 145/1630/17, а тому ОСОБА_1 , звернувшись до суду із вказаною заявою і просила переглянути рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 липня 2019 року у справі № 145/1630/17 у зв`язку з нововиявленими обставинами; рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 липня 2019 року у справі № 145/1630/17 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати; ухвалити в частині відмови у задоволенні позовних вимог нове рішення у справі №145/1630/17, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а саме: зобов`язати ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» поновити ОСОБА_1 на посаді економіста юридичної служби ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» та провести з нею повний розрахунок щодо виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 11 липня 2017 року по день винесення рішення.
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2023 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 27 липня 2023 року, у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 липня 2019 року відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що наведені заявником обставини не є нововиявленими, оскільки про існування та зміст наказу № 151 від 18 жовтня 2017 року при розгляді справи ОСОБА_1 було відомо, вона посилалась на вказаний наказ в апеляційній та в касаційній скарзі. Судами всіх інстанцій цілком вичерпно встановлено те, що існування зазначеного документу жодним чином не впливає на прийняті в зазначеній справі рішення, а тому не є нововиявленими обставинами у розумінні статті 423 ЦПК України. 
ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 28 серпня 2023 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 27 липня 2023 року, у якій просила скасувати ухвалу суду першої та постанову суду апеляційної інстанції і направити справу за встановленою підсудністю для перегляду. Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права.
У клопотанні, яке додане до касаційної скарги,  ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження. Щодо підстав для поновлення строку на касаційне оскарження зазначає, що оскаржену постанову апеляційного суду отримано 05 серпня 2023 року. На підтвердження вказаних обставин надано копію конверта, який адресований апеляційним судом  ОСОБА_1 зі штрихкодовим ідентифікатором № 2105025274125.
Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року). 
У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений із поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. 
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Встановивши, що обставини, на які посилається  ОСОБА_1 , не є нововиявленими, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зробили правильний висновок про відсутність підстав для задоволення заяв про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
Згідно частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених рішень свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 27 липня 2023 року. 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 27 липня 2023 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 липня 2019 року у справі № 145/1630/17 у зв`язку із нововиявленими обставинами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                         І. О. Дундар 
 
                                                                                                                          Н. О. Антоненко
 
М. М. Русинчук