КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 372/132/23                                                                                    Головуючий у І інстанції Кравченко М.В.
Провадження №22-ц/824/9308/2023                                                              Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
03 серпня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Гаращенка Д.Р., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Давиденко Олександри Сергіївни на рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,
 
УСТАНОВИВ:
 
у січні 2023 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони  перебували в зареєстрованому шлюбі який рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2022 року був розірваний, від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. 
Оскільки, відповідач не надає допомоги на утримання дітей, участі у їх вихованні не приймає, не цікавиться їх життям, матеріально їх не забезпечує, вона просить в судовому порядку стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі, в розмірі по 10 000 (десять) гривень на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подачі заяви до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30 березня 2023 року позов задоволено частково.           
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 12 січня 2023 року до досягнення дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття, а після цього аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ОСОБА_1 - адвокат Давиденко О.С. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської областівід 30 березня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Давиденко О.С. зазначає, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що позивачем доведено, що сторонами попередньо було погоджено грошову суму у розмірі 20000,00 грн на утримання дітей, і що відповідач фактично сплачував позивачу дані грошові кошти без затримок допоки позивач не звернулась до суду із позовною заявою до відповідача про визнання шлюбного договору недійсним (цивільна справа №372/3570/22). 
Вказує на те, що суд незаконно та безпідставно виніс рішення, яким вийшов за межі позовних вимог. Позивачем доведено належними і допустимими доказами своє право на отримання аліментів в твердій грошовій сумі на утримання дітей з урахуванням майнового стану відповідача та можливості відповідача сплачувати аліменти у розмірі заявленому позивачем.
В апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог законодавства, залишив без розгляду клопотання позивача про витребування доказів, а саме інформації про майновий стан відповідача та майновий стан ТОВ «ВІТОН», засновником якого є відповідач. Вказує на те, що суд відхилив клопотання представника про витребування від банківських установ інформацію про рух коштів  ОСОБА_2 , не прийняв до уваги докази щодо прихованих доходів.
Крім того, позивач надала суду витяг з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань у відношенні   ОСОБА_2 , наявність у відповідача у власності ряду об`єктів нерухомого майна, серед яких наявний об`єкт нежитлового приміщення, який використовується відповідачем як офісне приміщення для ведення господарської діяльності, а також зареєстровані договори оренди відповідного майна, що вказує на їх високу вартість, та отримання додаткового прибутку, та наявність у власності декількох транспортних засобів, що підтверджує матеріальну спроможність відповідача в утриманні даного майна.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 травня 2009 року, який розірвано рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2022 року, що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами.
Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. 
Інших дітей у відповідача немає, останній офіційно працевлаштований, є директором та засновником ТОВ «ВІТОН», отримує заробітну плату, що підтверджується копією довідки про доходи відповідача, яка була подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Згідно вказаної довідки № 017 від 06 грудня 2022 року, яка видана ТОВ «ВІТОН», дохід ОСОБА_2 за дванадцять місяців (з 01.12.2021 по 30.11.2022) складав 96 695,66 грн, без урахування виплат податків, а сума до виплати становить 77 839,99 грн. 
Згідно довідки № 004 від 30 березня 2023 року, яка видана ТОВ «ВІТОН», дохід ОСОБА_2 за період з 01 грудня 2022 року по 31 березня 2023 року складав 34 439,11 грн, без урахування виплат податків, а сума до виплати становить 27 723,48 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем подано суду докази офіційного працевлаштування, наявність офіційного регулярного доходу, тому прийшов до висновку про доцільність стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 12 січня 2023 року до досягнення дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття, а після цього аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що наразі відповідач офіційно працевлаштований, є директором та засновником ТОВ «ВІТОН», тобто має регулярний дохід.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх спільних дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, так як вказаний розмір аліментів встановленим державою та гарантується нею задля забезпечення повноцінного проживання дітей.
Зазначений розмір стягнутих аліментів, на думку апеляційного суду є справедливим, достатнім та таким, що враховує як інтереси дітей, так і платника аліментів.
Доводи апеляційної скарги, що сторонами попередньо було погоджено грошову суму у розмірі 20000,00 грн, яку ОСОБА_2 може надавати на утримання дітей є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено існування такої домовленості, доказів укладання договору про утримання дітей стороною позивача не надано та в матеріалах справи не міститься.
Крім того, представником ОСОБА_1 - адвокатом Давиденко О.С. не надано доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів на утримання двох дітей в зазначеному в позовній заяві розмірі в твердій грошовій сумі, водночас, стягнення аліментів в розмірі однієї третини частини всіх видів доходу відповідача щомісячно відповідає розміру аліментів, передбаченому ч. 5 ст. 183 СК України.
Також апеляційний суд приймає до уваги, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримання неповнолітніх дітей на обох батьків.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення аліментів на утримання дітей, у зазначеному позивачем розмірі 20000,00 грн на місяць.
Разом із тим, позивач не позбавлений можливості у випадку наявності особливих обставин (розвиток здібностей дитини, її хвороба, каліцтво тощо) звернутися до ОСОБА_2 з позовом про участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, в порядку, передбаченому ст. 185 СК України.
Крім того, розмір аліментів, визначений судом, не вважається незмінним, відтак відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції залишив без розгляду клопотання про витребування доказів та відхилив клопотання позивача про витребування інформації апеляційний суд відхиляє, оскільки сторона позивача вказані процесуальні дії суду першої інстанції в судовому порядку не оскаржила.
Посилання в апеляційній скарзі на наявність рухомого та не рухомого майна, яке зареєстроване за ТОВ «ВІТОН» не є підтвердженням наявності у відповідача додаткового доходу та не може бути підставою для зміни способу стягнення аліментів з частки від наявної у ОСОБА_2 заробітної плати на тверду грошову суму.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Відтак, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про незаконність, необґрунтованість та невмотивованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 80, 81, 367, 369, 374, 375 України, апеляційний суд
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Давиденко Олександри Сергіївни залишити без задоволення.
Рішення Обухівського районного суду Київської областівід 30 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 03 серпня 2023  року.
 
Суддя-доповідач                                                         Д.О. Таргоній
 
Судді:                                                                            С.А. Голуб 
 
                                                                                     Д.Р. Гаращенко