Справа № 309/2128/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        12 червня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.
за участю секретаря                ЗУБАШКОВА М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хустського районного суду від 24 лютого 2023 року, повний текст якої складено 24 лютого 2023 року, головуючий суддя Піцур Я.Я., про призначення судової експертизи у справі № 309/2128/21 за позовом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , Хустської міської ради Закарпатської області та Служби у справах дітей Хустської міської ради Закарпатської області про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

Відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Плешинець М.В., оскаржив ухвалу Хустського районного суду від 24.02.2023 про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи. На думку відповідача, ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права виходячи з таких обставин.
Під час підготовчого судового провадження суд першої інстанції двічі, з урахуванням відсутності оплати експертизи та повернення експертом справи до суду без проведення експертизи через відсутність достатніх для цього матеріалів, ухвалами від 12.04.2022 і від 25.07.2022 призначав у справі судово-почеркознавчу експертизу для встановлення належності заповідачу ОСОБА_4 підпису на заповіті від 03.12.2020. Експертну установу – Закарпатський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України обирала сторона позивача.
Зважаючи на те, що судовий експерт обґрунтовано вказував на розбіжності у вільних зразках підписів ОСОБА_4 у різні періоди часу, призначення та проведення судово-почеркознавчої експертизи ставитиме під сумнів таку експертизу.
Призначення судової експертизи на стадії розгляду справи по суті суперечить нормам ЦПК України, позаяк не передбачене ними. Для призначення судової експертизи за наявності для того поважних причин слід повернутися на стадію підготовчого провадження. Суд порушив вимоги ст. 189 ч. 1 п. 3, ст. 197 ч. 2 п. 8 та інші норми ЦПК України.
Повторна експертиза призначається, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи чи викликає сумнів у його правильності (ст. 113 ч. 2 ЦПК України). В даному випадку такі обставини були відсутні, натомість експерт повідомив суд про неможливість проведення експертизи.
Суд не вмотивував зміну своєї позиції щодо можливості проведення експертизи та необхідності задоволення клопотання сторони позивача щодо призначення її іншій експертній установі.
Посилаючись на ці обставини відповідач просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Плешинця М.В., який апеляцію підтримав, розглянувши апеляційну скаргу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, суд приходить до такого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , пред`явив до ОСОБА_1 , Хустської міської ради Закарпатської області та Служби у справах дітей Хустської міської ради Закарпатської області позов, яким просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , що його 03.12.2020 посвідчив секретар Новоселищенської сільської ради Хустського району Ларь В.М. за реєстровим № 50 (а.с. 1-4).

Заповіт оспорено з тих підстав, що заповідач ОСОБА_4 , відповідно до правової позиції позивача, не підписував заповіту особисто, наявний у заповіті підпис йому не належить, крім того, він зловживав спритними напоями і не міг у повній мірі віддавати звіт своїм діям та оцінювати їх. У позовній заяві ставилося питання про необхідність проведення судово-почеркознавчої експертизи для встановлення належності заповідачу його підпису в заповіті.

Ухвалою судді Хустського районного суду від 06.07.2021 відкрито провадження в справі (а.с. 25-26).

Ухвалою Хустського районного суду від 12.04.2022 за клопотанням сторони позивача призначено в справі судово-почеркознавчу експертизу для встановлення належності ОСОБА_4 його підпису в оспореному заповіті, виконання якої доручено фахівцям Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, м. Ужгород (а.с. 96-98).

Ухвалою Хустського районного суду від 18.05.2022 задоволено клопотання судового експерта про надання вільних зразків підпису ОСОБА_4 (а.с. 111-113).

Згідно з повідомленням Закарпатського НДЕКЦ МВС України від 15.06.2022 № СЕ-19/107-22/3411-ПЧ проведення експертизи неможливе через її неоплату (а.с. 119-120).

Ухвалою Хустського районного суду від 25.07.2022 за клопотанням сторони позивача призначено в справі судово-почеркознавчу експертизу для встановлення належності ОСОБА_4 його підпису в оспореному заповіті, виконання якої доручено фахівцям Закарпатського НДЕКЦ МВС України, м. Ужгород (а.с. 129-132). Судом було встановлено, серед іншого, що рахунок на оплату проведення експертизи сторона позивача не отримувала.

22.08.2022 справа разом із клопотанням судового експерта про надання додаткових документів для проведення експертизи повернулася до Хустського районного суду (а.с. 136-139).

Ухвалою Хустського районного суду від 19.10.2022 справу повернуто до експертної установи для проведення судової експертизи (а.с. 150-152).

Згідно з повідомленням Закарпатського НДЕКЦ МВС України від 22.11.2022 № СЕ-19/107-22/9327-ПЧ проведення експертизи неможливе через неможливість встановити достовірність вільних зразків почерку та підпису заповідача (а.с. 172-175).

Ухвалою Хустського районного суду від 14.12.2022 за відсутності сторони позивача закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.01.2023 (а.с. 179-181).

16.01.2023 до суду першої інстанції надійшла заява сторони позивача про призначення судово-почеркознавчої експертизи для з`ясування того ж питання, яке ставилося раніше, проведення якої сторона просила доручити експертам ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз», м. Київ (а.с. 182-185).

Ухвалою Хустського районного суду від 24.02.2023 призначено в справі судово-почеркознавчу експертизу для встановлення належності ОСОБА_4 його підпису в оспореному заповіті, виконання якої доручено фахівцям ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз», м. Київ, провадження в справі на час проведення експертизи зупинено (а.с. 200-203).

Приймаючи таке процесуальне рішення, суд першої інстанції виходив із завдання цивільного судочинства, необхідності забезпечення учасникам справи можливості виконати процесуальні обов`язки та реалізувати процесуальні права, враховував рух і специфіку справи, її характер, підстави та предмет позову.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ч.ч. 1, 2 ЦПК України).

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду по суті спору повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2, 5).

Кожна сторона в справі зобов`язана довести факти і обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, обов`язок доказування здійснює на свій ризик і розсуд, вільно обирає відповідно до процесуального закону засоби і способи доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а одним із завдань доказування та однією з функцій суду є усунення суперечностей в обставинах, які мають значення в справі (ст. 12 ч.ч. 3, 4, ч. 5 п.п. 1, 4, ст. 13 ч.ч. 1, 3, ст. 43 ч. 1 п.п. 2, 3, ч. 2 п. 2, ст. 76, ст. 77 ч. 2, ст. 81 ч.ч. 1, 5, 6, ст. 214 ч. 2 та інші норми ЦПК України).

Висновок експерта є одним із джерел доказів у цивільній справі, його предметом може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, суд своєю ухвалою призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності (ст. 76 ч. 1, ч. 2 п. 2, ст. 102 ч.ч. 1, 2, ст. 103 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 104 ЦПК України).

За загальним правилом докази подаються позивачем разом із позовною заявою, у разі неможливості їх подання з відповідних об`єктивних причин позивач вправі клопотати про витребування, про забезпечення доказів, ці питання вирішуються в рамках підготовчого провадження в цивільній справ (ст. 83 ч.ч. 1, 2, 4, ст. 84 ч. 1, ст. 116 ч. 1, ст. 197 ч. 2 п.п. 7, 8, 19 ЦПК України).

Поряд із тим, це правило не є абсолютним, докази за певних умов можуть бути подані й на інших стадіях процесу, зокрема, якщо особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї, в тому числі, якщо певні додаткові, нові обставини виникли чи з`ясувалися вже після закінчення підготовчого провадження в справі, були зумовлені діями інших учасників процесу і т.ін. (ст. 83 ч. 8, ст. 367 ч. 3 ЦПК України).

У справі, що розглядається, належність заповідачу підпису у заповіті є підставою позову та предметом доказування, реалізувати свій процесуальний обов`язок із доказування відповідних фактів і обставин позивач може лише шляхом проведення судово-почеркознавчої експертизи, про необхідність якої заявив ще в позовній заяві.

Процесуальна позиція сторони позивача щодо проведення судово-почеркознавчої експертизи була послідовною, причини, через які в обох випадках виявилося неможливим провести експертизу, не залежали від сторони позивача. За встановленого руху справи відмова в задоволенні останнього за ліком клопотання про призначення судової експертизи означала б позбавлення сторони позивача права і можливості доказування позову та означала б фактичне вирішення спору. Така відмова суперечила б завданню і правилам цивільного судочинства, істотно порушила б процесуальні права сторони позивача та надала б невиправдані процесуальні переваги стороні відповідача.

Зрештою, лише забезпечивши учасникам процесу можливість виконання процесуальних обов`язків і реалізації процесуальних прав суд за результатом дій учасників процесу може з`ясувати з необхідною повнотою обставини справи та ухвалити законне судове рішення.

Суд першої інстанції це врахував та ухвалив правильне процесуальне рішення про призначення судової експертизи як таке, на що обставини, які випливають із положень ст. 7 ч. 3 Закону України «Про судову експертизу», п. 1.2. пп. 1.2.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Мін`юсту України від 08.10.1998 № 53/5 (реєстрація в Мін`юсті України від 03.11.1998 за № 705/3145), п. 1 розділу І «Криміналістичні експертизи» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених цим же наказом Мін`юсту України, наразі не впливають.

Доводи апеляції не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про необхідність призначення судової експертизи. Міркування в апеляційній скарзі про те, що судовий експерт обґрунтовано вказував на розбіжності у вільних зразках підписів заповідача у різні періоди часу, а призначення та проведення судово-почеркознавчої експертизи ставитиме під сумнів таку експертизу не можуть братися до уваги. Питання щодо можливості проведення експертизи, достатності об`єктів для дослідження, зразків, необхідних для цього, тощо є прерогативою судового експерта, який проводитиме експертизу, обґрунтованість висновків якого буде в кінцевому підсумку оцінюватися лише судом, у тому числі, щодо допустимості доказу. На цій стадії процесу будь-які припущення щодо сумнівів у результаті експертизи, яка ще не проведена, передчасні.

Цивільний процесуальний закон не містить такого процесуального інституту як «повернення на стадію підготовчого провадження», тоді як призначення судової експертизи на стадії розгляду справи по суті за певних умов може мати місце.

Судова експертиза, про яку йдеться, є первинною (ст.ст. 103, 104 ЦПК України), а не повторною (ст. 113 ч. 2 ЦПК України), як це помилково зазначає сторона відповідача в апеляційній скарзі. Суд першої інстанції мотивував своє процесуальне рішення щодо можливості повторного призначення судової експертизи як такої, що не була раніше проведена, а не як повторної судової експертизи в розумінні ст. 113 ч. 2 ЦПК України.

Право запропонувати судового експерта чи експертну установу для проведення експертизи належить її ініціатору, в разі спору між сторонами з цього приводу питання вирішується судом, який управі визначити експерта чи експертну установу самостійно (ст. 103 ч. 3 ЦПК України). Зважаючи на те, що сторона відповідача взагалі заперечувала можливість проведення судової експертизи, суд обґрунтовано реалізував своє право визначити експерта чи експертну установу.

Виходячи з наведеного, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції за апеляцією відповідача не встановлені, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хустського районного суду від 24 лютого 2023 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає. Повне судове рішення складене 6 липня 2023 року.

Судді