ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1611/23                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                      Бабич А.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

01 серпня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді           Костюк Л.О.;                    
суддів:                                 Кобаля М.І., Кузьмишиної О.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року (розглянута за правилами спрощеного письмового провадження, м. Черкаси, дата складання повного тексту рішення - 19 травня 2023 року) у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2023 року, Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач) звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення на його користь матеріальної шкоди у розмірі 738 575, 97 грн і судового збору у розмірі 11 078, 64 грн.
Обґрунтовуючи зазначив, що за результатами повторного службового розслідування сума завданих державі в особі позивача збитків з вини відповідача, шляхом розкомплектування автомобільної техніки становить 744388,59грн. Відповідач добровільно відмовляється сплачувати вказані кошти.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.
Стягнено з ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду у розмірі 738575,97грн (сімсот тридцять вісім тисяч п`ятсот сімдесят п`ять гривень дев`яносто сім копійок).
Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 (військова частина НОМЕР_5 ) по стройовій частині від 15.02.2017 відповідач допущений до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою командира 4 автомобільної роти військової частини польова пошта НОМЕР_4 (військова частина НОМЕР_5 ) та приступив до виконання покладених на нього службових обов`язків за посадою.
Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2020 № 7 підтверджується, що відповідача необхідно вважати таким, що справи та посаду командира автомобільної роти автомобільного батальйону підвозу пального прийняв 04.12.2020 і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 4370,00грн на місяць.
На виконання пункту 5, 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.10.2020 №293 « Про прийом передачу майна військової частини НОМЕР_6 та НОМЕР_5 на відповідальне зберігання та прийом посад" у період з 02.11-11.11.2020 здійснювалася прийом-передача майна від військових частин НОМЕР_6 та НОМЕР_5 на відповідальне зберігання у військовій частині НОМЕР_1 . Під час здійснення прийому - передачі майна від військової частини НОМЕР_5 до військової частини НОМЕР_1 виявлено незадовільний стан автомобільної техніки служби пально - мастильних матеріалів.
Командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ №9 від 05.01.2021 «Про призначення службового розслідування за фактом розукомплектування автомобільної техніки служби пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_5 ». Під час проведення службового розслідування факт розукомплектування зазначеної вище автомобільної техніки підтверджений та встановлено посадових осіб, з вини яких автомобільна техніка розукомплектована.
За результатами службового розслідування командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ від 04.03.2021 № 29 «Про результати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності», відповідно до якого командира 1-ої автомобільної роти автомобільного батальйону підвозу пального капітана ОСОБА_1 (за час виконання обов`язків командира 4-ї автомобільної роти військової частини НОМЕР_5 ) притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 1317989,70 грн.
Для виконання зазначеного наказу командира військової частини НОМЕР_1 із грошового забезпечення капітана ОСОБА_1 здійснювалося відрахування на погашення суми шкоди завданої з його вини.  Сума, що стягнута із грошового забезпечення відповідача, склала 5 812,62 грн.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2021 № 207  відповідача з 12 жовтня 2021 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Згаданий вище наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 04.03.2021 №29 відповідач оскаржив до Черкаського окружного адміністративного суду позовною заявою. Рішенням від 18 січня 2022 року, яке набрало законної сили 01.03.2022, у справі №580/2282/21 зазначений суд позов задовольнив повністю.  Визнав протиправним і скасував наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 04.03.2021 № 29 « Про результати проведення службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності" в частині накладення дисциплінарного стягнення - « Попередження про неповну службову відповідальність" та притягнення до повної матеріальної відповідальності у розмірі 1317989,70 грн командира 4-ї автомобільної роти військової частини НОМЕР_5 капітана ОСОБА_1 - відповідача у цій справі. Серед мотивів суду - неповнота службового розслідування та відсутність факту завершення додаткової службової перевірки.
У цей період на підставі розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - заступника командувача сил логістики Збройних Сил України від 04.11.2021 №44/, командир військової частини НОМЕР_1   видав наказ від 12.11.2021 № 576 «Про призначення повторного службового розслідування за фактом розукомплектування автомобільної техніки служби пально-мастильних матеріалів».
Відповідно до довідки-розрахунку сума заподіяної шкоди військовій частині НОМЕР_1 з вини відповідача шляхом розукомплектування автомобільної техніки становить 744388,59 грн.
За результатами повторного службового розслідування видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2022 року №1 «Про результати повторного службового розслідування за фактом розукомплектування автомобільної техніки служби пально-мастильних матеріалів», відповідно до якого відповідача притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 744388,59 грн.
З метою досудового врегулювання спору позивач направив рекомендований лист з претензією за адресою: АДРЕСА_4 , - в якому запропонував відповідачу в добровільному порядку сплатити кошти в сумі 738575, 97 грн. Зазначений лист повернувся позивачу із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Надалі позивач направив рекомендований лист з претензією за іншою відомою адресою місця проживання відповідача. Зазначений лист відповідач отримав 08.10.2022, що підтверджується випискою за номером рекомендованого листа .
Не отримавши відповіді на претензію та коштів від відповідача позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначає Закон України від 21 вересня 1999 року №1075-XIV «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» (далі - Закон №1075-XIV).
Згідно зі ст.1 Закону №1075-XIV  військове майно  -  це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Відповідно до ст.3 Закону №1075-XIV  військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).
З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею четвертою Закону №1075-XIV визначено,  що військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо.
У порядку, передбаченому частиною першою цієї статті, ведеться облік майна, закріпленого за підпорядкованими військовими частинами, у службах забезпечення органів військового управління, органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, на які покладаються завдання щодо забезпечення військових частин майном відповідно до затверджених норм та організації його ефективного використання.
Списання військового майна за актами технічного стану та інспекторськими посвідченнями провадиться командирами військових частин і посадовими особами органів військового управління відповідно до їх компетенції в порядку, встановленому Міністерством оборони України.
Відповідно до ст.5 Закону №1075-XIV  для забезпечення постійного державного контролю за наявністю, якісним станом і ефективністю використання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України, щорічно проводиться його інвентаризація згідно з Положенням про інвентаризацію військового майна, яке затверджується Кабінетом Міністрів України.
Інформацію про результати інвентаризації за минулий рік Міністерство оборони України надсилає до Кабінету Міністрів України у першому кварталі поточного року.
Форма і порядок звітності за результатами інвентаризації встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері статистики, за погодженням із Міністерством оборони України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного і соціального розвитку.
Згідно зі ст.7 Закону №1075-XIV  особи, винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 3 жовтня 2019 року №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-IX)
У п.4 ч.1 ст.1 Закону №160-IX визначено, що  матеріальна відповідальність  -  вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Частиною першою ст.2 Закону №160-IX встановлено, що дія цього Закону  поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №160-IX  підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням,  невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків,  крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Згідно з ч.2  ст.3 Закону №160-IX  умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
1) наявність шкоди;
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.3 Закону №160-IX притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України. Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Згідно з ч.1 ст.4 Закону №160-IX  особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №160-IX  особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1)  виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання  військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Колегія суддів враховує, що позивач під час повторного службового розслідування виявив незадовільний стан автомобільної техніки, розкомплектування техніки на суму 744388,59грн, за яку ніс відповідальність відповідач. Відповідна сума та наказ про результати додаткового службового розслідування не оспорені.
Згідно з ч.1 ст.7 Закону №160-IX  розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Стаття 9 Закону №160-IX  визначає обставини, що виключають матеріальну відповідальність. Так, відповідно до ч.ч.1, 2 вказаної статті  завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації. Шкода не підлягає відшкодуванню у випадку смерті винної особи. Згідно з ч.3 вказаної статті  Закону №160-IX обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.
Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), який  визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Відповідно до ст.11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями  (ст.16 Статуту).
Згідно зі ст.26 Статуту  військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Згідно з абз.1 п.2 Розділу І Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (втратило чинність 31.10.2019) (далі - Положення), (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)  відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Пунктом третім Розділу І Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.
Згідно з п.4 Розділу І Положення встановлено, що відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.
Відповідно до п.13 Положення  військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі, зокрема, недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
Пунктом 14 Положення визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна,  несуть матеріальну відповідальність у 2 - 10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.17 Розділу IV Положення командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.
Пунктом 18 Розділу IV Положення визначено, що розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту. Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.
Розслідуванням повинно бути встановлено:  в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки  (п.19 Розділу IV Положення).
Отже, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.
Згідно з п.31 Положення у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.
Тобто, військовослужбовці несуть відповідальність за нестачу переданого їм під звіт майна.
Вказаними вище документами підтверджується, що відповідач під час проходження військової служби взяв на себе матеріальну відповідальність за матеріальні цінності, що передані йому з прийняттям посади командира автомобільної роти автомобільного батальйону підвозу пального військової частини.
На підставі встановлених під час службового розслідування обставин, позивач зробив висновок, що нестача матеріальних засобів АБШ та ПБШ автомобільного батальйону підвозу пального військової частини НОМЕР_1 (м.Черкаси) згідно з відомістю станом на 21.12.2021, які передані під звіт відповідача, виникла під час виконання ним службових обов`язків  командира автомобільної роти автомобільного батальйону підвозу пального. Внаслідок його халатного відношення до військової служби у формі недбалості до виконання своїх посадових обов`язків щодо керування ротним господарством, організації збереження ввіреної військової техніки переданої під звіт, перевірки її стану у визначені строки, організації обліку наявності, руху і якісного (технічного) стану військового майна в підрозділі, обліку технічного стану, комплектності і напрацювання озброєння і техніки в підрозділі, шляхом грубого порушення вимог законодавства у сфері обліку, збереження та контролю військового майна у Збройних Силах України та, який відповідно до ст.ст.12, 14, 16, 58, 59, 111, 112 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України,  займаючи посаду командира автомобільної роти автомобільного батальйону підвозу пального військової частини,  не забезпечив належний облік та зберігання вказаного військового майна, що призвело до заподіяння матеріальної шкоди державі в особі позивача.
Докази безпідставності вказаних висновків відсутні.
За результатами повторного службового розслідування видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2022 року №1 «Про результати повторного службового розслідування за фактом розукомплектування автомобільної техніки служби пально-мастильних матеріалів», відповідно до якого відповідача притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 744 388, 59 грн. На виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.03.2021 №29 «Про результати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності» із грошового забезпечення капітана ОСОБА_1 здійснювалося відрахування на погашення суми шкоди завданої з його вини. Сума, що була стягнута із грошового забезпечення відповідача склала 5 812, 62 грн. Докази повного відшкодування вартості завданої шкоди відсутні. Отже, вона підлягає стягненню  на користь держави в особі позивача у сумі 738 575, 97 грн.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень  та  у спосіб, що визначені  Конституцією  та  законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод  та  інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.  

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк          

Судді:                                                                                          М.І. Кобаль          

                                                                                                    О.М. Кузьмишина