Номер провадження: 22-ц/813/2574/23 
Справа № 522/21042/20
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С., 
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
з участю секретаря Виходець А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2021 року, постановленогопід головуванням судді Бондар В.Я., повний текст рішення складений 02 грудня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири, -
в с т а н о в и в:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири, в якому просила визнати за ОСОБА_1 право власності на 459/1000 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1 , що складається з кімнати №39, частини коридору, частини кухні, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 25.11.2002р. записаного в реєстрову книгу за №7-19383, відповідно до зробленого ФОП ОСОБА_5 висновку щодо розрахунку ідеальних часток об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , 38, 39 №029/інв від 15.05.2019 року.
В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що  ОСОБА_1 належало на праві власності 339/1000 часток квартири за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_5 .
До 2005 року квартира належала на праві спільної часткової власності 4-м власникам: 191/1000 – ОСОБА_4 , 196/1000 – ОСОБА_6 , 339/1000 – ОСОБА_1 , 274/1000 – ОСОБА_7 .
Однак, в серпні 2005 року ОСОБА_7 без згоди інших співвласників виділила та зареєструвала свою частку як продовольчий магазин.
Після смерті ОСОБА_6 , спадкоємцем була ОСОБА_3 , яка не могла отримати спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та необхідністю здійснення перерозподілу часток квартири.
15.05.2019 року ФОП ОСОБА_5 було складено висновок щодо розрахунку ідеальних часток та було складено новий технічний паспорт.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року у справі №522/15419/19 визнано за ОСОБА_3 право власності на 274/1000 ідеальних часток квартири, визнано за ОСОБА_4 право власності на 267/1000 ідеальних часток квартири. Питання права власності позивача на частку в квартирі з урахуванням перерозподілу часток після вибуття одного з приміщення в окремий об`єкт права власності не вирішено.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2021року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_8 , представник ОСОБА_1  звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначав, що висновки суду про відсутність предмету позову є помилковими, оскільки ОСОБА_3 не може зареєструвати за собою право власності, а апелянт та ОСОБА_4 без третього співвласника позбавлені такого права. Крім того обставини справи свідчать про відсутність іншого правового механізму реалізувати позивачкою право власності, окрім як впорядкувати його в судовому порядку.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
Під час розгляду справи ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 липня 2023 року залучені до участі у справі замість позивача  ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 її правонаступники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Учасники справи про призначене судове засідання 03 жовтня 2023 року були сповіщені належним чином (а.с. 21-23, 33 -35 т. 2).
Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що розпорядженням органу приватизації №175030 від 25.11.2002 року було передано ОСОБА_1 у приватну власність 339/1000 квартири АДРЕСА_6 та видано свідоцтво про право власності на житло (а.с.17, 18 т. 1).
З висновку щодо розрахунку ідеальних часток об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_7 , складеного 15.05.2019 року ФОП ОСОБА_5 вбачається поділ квартири між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Вказано, що частка 274/1000 загальною площею 25.4 кв.м. виділена в окремі нежилі приміщення продовольчого магазину (а.с.33 т. 1).
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_7 є власником з 21.03.2005 року нежитлових приміщень продовольчого магазину за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площею 25,4 кв.м. (а.с.24-32 т. 1).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року у справі №522/15419/19 визнано за ОСОБА_3 право власності на 274/1000 ідеальних часток квартири АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 . Визнано за ОСОБА_4 право власності на 267/1000 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1 , відповідно до висновку ФОП ОСОБА_5 (а.с.38-47 т. 1).
Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на частку квартири, суд першої інстанції виходив з того, що усунення помилок у складенні висновку, що полягали у зазначені номеру квартири не у відповідності до правовстановлюючих документів не є підставою для визнання ідеальних часток у судовому порядку.
Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до пункту 4 частини другої та частини третьої статті 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124КонституціїУкраїни та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статті 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Виходячи із змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно зі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці , у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.
Згідно з пунктами 3.1, 3.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року у справі №522/15419/19 визнано за ОСОБА_3 право власності на 274/1000 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 . Визнано за ОСОБА_4 право власності на 267/1000 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1 , відповідно до висновку ФОП ОСОБА_5 (а.с.38-47).
Приймаючи рішення, судом першої інстанції були взяті наступні обставини.
Згідно листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 01.04.2019 року №504462.36 вбачається, що КП «БТІ» ОМР станом на 31.12.2012 року було зареєстровано право власності:
- на 196/1000 частки кв. АДРЕСА_6 за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане УЖКГ виконкому Одеської міськради 20.08.2002 р. р.№ НОМЕР_1 (дата реєстрації 18.10.2002 р., книга 359пр, стор. 171, р.№ 201);
- на 191/1000 частки кв. АДРЕСА_11 за ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого 2-ю Одеською держнотконторою 26.08.2003 року, р.№ 1-4058 (дата реєстрації 19.09.2003 р., книга 473 пр, стор. 153, р.№ 201);
- на 339/1000 частки кв. АДРЕСА_6 за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане УЖКГ виконкому Одеської міськради 25.11.2002 р. р.№ НОМЕР_2 (дата реєстрації 14.10.2009 р., книга 644пр, стор. 96, р.№ 201);
- 274/1000 частки кв. АДРЕСА_12 з 05.08.2005 року зареєстровані як нежитлові приміщення продовольчого магазину пл.25,4 кв. м. (1 поверх) по АДРЕСА_8 .
Відповідно до висновку, зробленого ФОП ОСОБА_5 щодо розрахунку ідеальних часток об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_7 , № 029/інв від 15.05.2019 року, судом встановлено, що загальна та житлова площа квартири АДРЕСА_1 змінена та складається з 3 житлових кімнат, житловою площею 64,4 кв.м., загальною площею 85,4 кв.м., та частки перерозподілені наступним чином:
- ОСОБА_4 належить кімната під №37, (4) - житлова - 17,3 кв. м., частина коридору - 6 - 1,7 кв.м., частина коридору - 9 - 5,3 кв.м., частина коридору – 1 - 3,6 кв.м., частина туалету - 2 - 0,9 кв.м., частина кухні - 3 - 7,7 кв.м., що складає 267/1000 ідеальних часток кв. АДРЕСА_1 ;
- ОСОБА_1 належить кімната під АДРЕСА_5 , (8) - житлова - 30,8 кв. м., частина коридору – 9 - 5,3 кв.м., частина коридору - 1 - 3,6 кв.м., частина туалету - 2 - 0,9 кв.м., частина кухні - 3 - 7,7 кв.м., що складає 459/1000 ідеальних часток кв. АДРЕСА_1 ;
- ОСОБА_3 на підставі заповіту від 20.03.2008 р. № 1542, після ОСОБА_9 (померлого) належить кімната під АДРЕСА_13 , (7) - житлова - 16,3 кв.м., кладова - 5 - 1,8 кв.м., частина коридору - 6 - 1,7 кв.м., частина коридору - 9 - 5,3 кв.м., частина коридору - 1 - 3,6 кв.м., частина туалету - 2 - 0,9 кв.м., частина кухні - 3 - 7,7 кв.м., що складає 274/1000 ідеальних часток кв. АДРЕСА_1 .
Також судом було взято до уваги, що такий розподіл часток квартири був визнаний сторонами по справі мешканцями квартири спільного заселення.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 80ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Також судом було встановлено, що згоди всіх співвласників на виділ частки із спільного майна в окрему одиницю (нежитлове приміщення) та на зміну його часток не було, а позивач шляхом пред`явлення позову має право на захист свого порушеного права у спосіб, що відповідає змісту порушеного права та характеру його порушення, з урахуванням чого, суд першої інстанції визнав за ОСОБА_3 право власності на 274/1000 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 ; визнав за ОСОБА_4 право власності на 267/1000 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1 , відповідно до висновку ФОП ОСОБА_5 .
Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на частину квартири ОСОБА_1 зазначала, що  ОСОБА_1 належало на праві власності 339/1000 часток квартири за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_5 .
До 2005 року квартира належала на праві спільної часткової власності 4-м власникам: 191/1000 – ОСОБА_4 , 196/1000 – ОСОБА_6 , 339/1000 – ОСОБА_1 , 274/1000 – ОСОБА_7 .
Однак, в серпні 2005 року ОСОБА_7 без згоди інших співвласників виділила та зареєструвала свою частку як продовольчий магазин.
Після смерті ОСОБА_6 , спадкоємцем була ОСОБА_3 , яка не могла отримати спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та необхідністю здійснення перерозподілу часток квартири.
У зв`язку з чим просила визнати за ОСОБА_1 право власності на 459/1000 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1 , що складається з кімнати №39, частини коридору, частини кухні, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 25.11.2002р. записаного в реєстрову книгу за №7-19383, відповідно до зробленого ФОП ОСОБА_5 висновку щодо розрахунку ідеальних часток об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , 38, 39 №029/інв від 15.05.2019 року.
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, також не взяв до уваги висновки, встановлені та викладені у рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року у справі №522/15419/19,та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 , чим порушив норми процесуального та матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про визнання права власності на частку квартири.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення длясправи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, з задоволенням позовних вимог  ОСОБА_1 , правонаступниками якої єОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , правонаступниками якої єОСОБА_2 , ОСОБА_3 – задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2021 року – скасувати.
Прийняти постанову.
Позов  ОСОБА_1 , правонаступниками якої єОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири – задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_1 , правонаступниками якої єОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  право власності на 459/1000 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1 , що складається з кімнати №39, частини коридору, частини кухні, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 25.11.2002р. записаного в реєстрову книгу за №7-19383, відповідно до зробленого ФОП ОСОБА_5 висновку щодо розрахунку ідеальних часток об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , 38, 39 №029/інв від 15.05.2019 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 05 жовтня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова