ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2023 року	Львів	Справа № 380/7398/23 пров. № А/857/9234/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Кузьмича С.М., Улицького В.З.
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року про повернення позовної заяви у справі №380/7398/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції – Крутько О.В., місце ухвалення – м. Львів, дата складання повного тексту – 01.05.2023),-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування рішення у вигляді протоколу № 2 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 23.01.2016 про зарахування ОСОБА_1 складом сім`ї одна особа на квартирний облік на загальну чергу осіб, які потребують поліпшення житлових умов з 23.01.2016, та з 23.01.2016 на першочергову чергу осіб, які потребують поліпшення житлових умов; визнання протиправним та скасування рішення у вигляді протоколу № 1 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 30.01.2017 про зарахування ОСОБА_1 складом сім`ї одна особа на квартирний облік на загальну чергу осіб, які потребують поліпшення житлових умов з 23.01.2016, та з 23.01.2016 на першочергову чергу осіб, які погребують поліпшення житлових умов; зобов`язання військової частин НОМЕР_2 в особі її житлової комісії зарахувати позивача складом сім`ї одна особа на квартирний облік на загальну чергу осіб, які потребують поліпшення житлових умов з 26.05.1998, та з 26.05.1998 на першочергову чергу осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання до вчинення дій, наведені в заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду. У задоволенні заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду -відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання до вчинення дій повернуто позивачу.
Не погоджуючись із  ухвалою суду першої інстанції,  позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що ухвала прийнята з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального  права.
Апелянт зазначає, що  та обставина, що оскаржуване рішення відповідачем прийнято у заочний спосіб, є такою, яка об`єктивно унеможливила апелянта звернутись до суду за захистом своїх прав протягом визначеного законом строку.
При цьому ОСОБА_2 мала сподівання (очікування), що відносно неї діють виключно у законний спосіб, та що у свою чергу не передбачає спонукання Позивачем суб`єкта владних повноважень до виконання закону.
Результатом розгляду її рапорту мало бути засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , куди у відповідності до закону мали її запросити, забезпечивши присутність, з огляду на те, що її становище із перебування на квартирному обліку погіршувалося.
Окрім цього слід прийняти до уваги, що ОСОБА_1 проходила військову службу у військовому званні старшого солдата. При цьому безпосередньо залучалася до несення бойового чергування, що виходячи із військової підпорядкованості є одним із найнижчих ланок у системі утворення військового підрозділу
У разі вчинення активних дій, що виходили б за межі її службових обов`язків, як то виявити належну зацікавленість (спонукати до виконання обов`язків вищого начальника тощо) могла б бути піддана за це тиску з боку командування військової частини. А відтак мала справедливе сподівання в тому, що щодо неї буде прийнято законне рішення, про що буде повідомлена.
Також зазначає, що згідно до частини першої статті 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 року у справі №362/643/21 зробила висновок згідно якого, спори щодо оскарження особами із числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. А відтак Палата вважає, що такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.
Вказані обставини у вигляді висновку Великої Палати Верховного Суду є поважними причинами, які можуть бузи визнані адміністративним судом як обставини, що  є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.
Окрім цього, в період виникнення спірних правовідносин важко хворіла мати позивача.
З урахуванням наведеного та покликаючись на практику ЄСПЛ та Верховного Суду, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів висновує  наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ухвалою від 14.04.2023 залишено позовну заяву без руху, а позивачу встановлено строк для усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків.
26.04.2023 на адресу суду від представника позивача на виконання ухвали суду від 14.04.2023 про залишення позову без руху надійшла заява про поновлення строку звернення до суду.
Заява обґрунтована тим, що оскаржуване рішення у вигляді протоколу №2 відповідачем прийнято у заочний спосіб  - без повідомлення у письмовій формі позивача, яка перебувала на квартирному обліку про намір ухвалення такого рішення із запрошенням на засідання житлової комісії, а в подальшому і про результати такого засідання, що є доказом необізнаності про таке рішення. При цьому позивач мала сподівання (очікування), що відносно неї діють виключно у законний спосіб та у свою чергу не передбачало спонукання позивачем суб`єкта владних повноважень до виконання закону. Окрім того, зазначає, що у разі вчинення активних дій, що виходили б за межі її службових обов`язків, як то виявити належну зацікавленість (спонукати до виконання обов`язків вищого начальника тощо) могла б бути піддана за це тиску з боку командування військової частини. Відтак мала справедливе сподівання в тому, що щодо неї буде прийнято законне рішення, про що вона буде повідомлена. Також вказує, що в період виникнення спірних правовідносин у позивача хворіла мати, що потребувало значних фінансових витрат та водночас утруднювало звернення позивача за правничою допомогою, надання якої у визначених законом випадках є оплатною. З огляду на зазначене просить поновити строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції повернув позовну заяву з тих підстав, що доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем не надано, тому відповідно підстави для визнання причин пропуску звернення до суду поважними – відсутні.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 122 частин 1, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.
У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин та обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).
Отже, суд зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.
Крім цього, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. 
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Законодавець запровадивши на законодавчому рівні обмеження строків оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень виходив із міркувань, що кожна особа, зобов`язана виконувати рішення органів державної влади, які стосуються її прав та обов`язків. Такі рішення, є втіленням норм Конституції та законів України. Проте, якщо особа не погоджується з такими рішеннями, вона зобов`язана негайно оскаржити їх в установленому порядку. Зволікання із оскарженням, є аргументом на користь того, що особа ухиляється від виконання, чим зловживає наданими правами. У зв`язку із чим, саме така особа має своїм обов`язком довести свою процесуальні доброчесність.
При цьому практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).
Реалізація особою права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб. У разі якщо особа, яка необґрунтовано і не дотримуючись такого порядку, самостійно позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом 05.04.2023 (згідно зі штампом на поштовому конверті), тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.
Згідно протоколу №2 від 23.01.2016 року предметом розгляду житлової комісії був рапорт позивача.
Згідно протоколу №1 від 30.01.2017 житловою комісією розглядався рапорт позивача від 23.01.2016.
Суд першої інстанції вірно вказав, що позивач могла ознайомитись з результатами розгляду її рапорту, натомість з 2017 року не проявила належної зацікавленості щодо вирішення питання про зарахування на квартирний облік на засіданні житлової комісії, не зазначила і не обґрунтувала обставин, які перешкоджали їй дізнатися про порушення оспорюваного права своєчасно і звернутись до суду у встановлені строки.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 640/20314/20 (постанова від 02.12.2021) досліджуючи питання щодо поважності причин пропуску процесуального строку зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, при цьому такі обставини повинні бути підтверджені належним чином.
Правова позиція аналогічного змісту наведена у постанові Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 120/5780/20-а.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що представником позивача у заяві від 26.04.2023 про поновлення строку звернення до суду з цим позовом не вказано жодної обставини, яка об`єктивно унеможливила б позивача звернутись до суду за захистом своїх прав протягом визначеного законом строку в шість місяців, а вказані нею у заяві про поновлення строку звернення до суду причини не можуть бути визнані судом поважними, оскільки не носять ознак об`єктивності та непереборності, не свідчать про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав.
У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку ( ч. 1 ст. 123 КАС України).
Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до вимог п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Оскільки, вказані представником позивача у заяві підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані неповажними, позовна заява підлягає поверненню.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками судді суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Апеляційний суд також зауважує, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
При цьому, повернення позовної заяви та надання позивачу права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до суду з такою позовною заявою, не є обмеженням доступу до суду, гарантованого пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та  зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року про повернення позовної заяви у справі №380/7398/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	В. З. Улицький