Постанова                                                   
іменем України
14 вересня 2023 року
м. Київ
справа № 456/4259/19
провадження № 51-2857 км 23
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого                                       ОСОБА_1 ,
суддів                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання       ОСОБА_4 ,
прокурора                                           ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду              від 13 лютого 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019140130001106, за обвинуваченням       
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина  України, уродженця та жителя         АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України (далі - КК). 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК, до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин.
На підставі частини 5 статті 74, пункту 1 частини 1 статті 49 КК звільнено            ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі                  8 764,42 грн, моральну шкоду в сумі 20 000 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн.
В іншій частині цивільний позов залишено без задоволення.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за кримінальне правопорушення, вчинене за таких обставин.
12 вересня 2019 року приблизно о 08:30 ОСОБА_6 , знаходячись поблизу свого городу, який розташований позаду його господарства за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту, що виник раптово, умисно завдав один удар кулаком руки по правій частині обличчя ОСОБА_7 , внаслідок чого потерпілий не втримався на ногах та впав на землю. Надалі, ОСОБА_6 завдав ОСОБА_7 декілька ударів ногами по різних частинах тіла, зокрема, грудній клітці, руках та ногах, внаслідок чого заподіяв останньому тілесних ушкоджень у вигляді синців на нижній повіці правого ока, на лівому плечі, на грудній клітці зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження. 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишено без задоволення, авирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2022 року - без зміни.
 
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подає
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вказані судові рішення щодо нього і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Обґрунтовує тим, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення він не вчиняв, умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не завдавав, а конфлікт було спровоковано самим потерпілим. Вказує на те, що суд першої інстанції неправильно та неповно виклав його пояснення у своєму рішенні.
Крім того, зазначає про те, що суд безпідставно взяв до уваги показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які не були очевидцями конфлікту, і є близькими родичами потерпілого та зацікавленими особами. 
Також, засуджений посилається на те, що судом безпідставно відмовлено йому у допиті в якості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , залучених як понятих до огляду місця події, та свідка ОСОБА_13 . 
Вважає неналежними доказами протокол огляду місця події від 16 вересня         2019 року, оскільки такий доказ в суді першої інстанції не досліджувався, протокол огляду предмету від 14 вересня 2019 року, так як в суді не досліджено коли і ким зроблені фотографії, чи немає на фотографіях або на обличчі особи, яку фотографують, ретуші чи інших слідів підробки. При цьому, на думку засудженого, неналежним доказом є також висновок експерта № 183 від 19 вересня 2019 року в зв`язку з тим, що медичні документи потерпілого ОСОБА_7 не вилучались у встановленому порядку на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей та документів, а тому судово-медична експертиза проведена без оригіналів медичних документів. При цьому, на думку засудженого, представлена експерту потерпілим довідка № 3305 з травмпункту Стрийської центральної районної лікарні, не є доказом, отриманим в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК).
Також, зазначає про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 8764,42 грн, так як вважає, що всі затрати на лікування потерпілого пов`язані з хірургічним втручанням після 24 жовтня 2019 року, а саме видалення субдуральної гематоми з дислокацією мозкових структур, тобто хронічним захворюванням, яке не пов`язане з подіями 12 вересня 2019 року. Стверджує про те, що в матеріалах провадження відсутні оригінали медичних документів, листи призначень ліків, а тому суд не міг перевірити реальність та необхідність придбання вказаних потерпілим ліків. 
До того ж, на думку засудженого, моральна шкода в розмірі 20 000 грн є явно несправедливою та незаконною.
Водночас, засуджений зазначає про те, що суд апеляційної інстанції не надав вичерпні відповіді на доводи його апеляційної скарги, та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам статті 419 КПК.
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу не надходило.
 
Позиції учасників судового провадження
 
Прокурор заперечував щодо задоволення касаційної скарги засудженого.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до статті 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
У касаційній скарзі засуджений, серед іншого, не погоджується з установленими у вироку фактичними обставинами кримінального провадження, що згідно зі статями 433,438 КПК не є предметом перевірки в касаційному порядку. А тому суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно, повно і всебічно встановлено обставини кримінального провадження щодо вчинення кримінального правопорушення засудженим.
 
Так, в основу вироку суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що в нього з ОСОБА_6 недоброзичливі відносини та 12 вересня 2019 року останній завдав йому удару, після чого він впав, а засуджений з силою бив його ногами по голові; показання свідка ОСОБА_8 , доньки потерпілого, яка зазначила про те, що 12 вересня 2019 року бачила, як засуджений підійшов до потерпілого та вдарив його в обличчя, після чого її батько впав, а ОСОБА_6 почав його бити, повідомила, що у потерпілого була побита голова, обличчя, грудна клітка та руки; показання ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , які не бачили самої події, але чули крики, а коли прийшов потерпілий, бачили, що у нього сліди крові на обличчі.
 
При цьому, що стосується показання засудженого ОСОБА_6 про те, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення він не вчиняв, то суд першої інстанції вважав, що вина останнього доведена в повному обсязі сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та перевірених в судовому засіданні доказів.
Зокрема, суд першої інстанції ретельно дослідив письмові докази, а саме: протокол огляду місця події від 16 вересня 2019 року з фототаблицями до нього, з якого вбачається, що місцем події вчинення кримінального правопорушення була ділянка території, яка розташована позаду господарства ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 ; протокол огляду предмету від 14 вересня 2019 року, відповідно якого оглянуто дві розпечатані фотографії на глянцевому фотопапері та під час перегляду встановлено, що на них зафіксовано ОСОБА_7 зі слідами крові на обличчі, шиї та футболці; протокол проведення слідчого експерименту від 29 жовтня 2019 року, в якому зазначено про те, що в приміщенні Стрийської центральної районної лікарні в палаті № 7 травматологічного відділення потерпілим ОСОБА_7 було відтворено обставини вчинення відносно нього кримінального правопорушення; висновок експерта № 183 від 19 вересня 2019 року, згідно з яким при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_7 виявлено синці: на нижній повіці правого ока, на лівому плечі, на грудній клітці зліва, які утворились від дії тупих твердих предметів, не характерних для утворення їх в момент падіння з висоти власного росту, та по давності спричинення можуть відповідати події 12 вересня 2019 року і відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Крім того, місцевий суд оцінив показання експерта ОСОБА_15 , який вказаний висновок № 183 від 19 вересня 2019 року підтримав та пояснив, що з урахуванням записів лікарів, утворення ушкоджень, повністю можуть відповідати даті, вказаній у висновку. Також, експерт вказав на те, що потерпілого він оглядав особисто, при цьому пов`язати черепно-мозкову травму з подіями важко, оскільки таке питання не порушувалось, а на час проведення експертизи потерпілий ні на що не скаржився, під час огляду неврологічна симптоматика була в нормі.
Отже, оцінивши в сукупності зібрані та перевірені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вина засудженого доведена повністю, а його умисні дії правильно кваліфіковано за частиною 1   статті 125 КК. 
Апеляційний суд, переглядаючи вирок міськрайонного суду, дійшов висновку про те, що показання потерпілого та свідків є послідовними, логічно пов`язаними між собою, узгоджуються з висновком судово-медичного експерта, письмовими доказами та правильно покладені місцевим судом в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 . 
При цьому, суд апеляційної інстанції не вбачав підстав не довіряти зазначеним вище і наведеним у вироку доказам, оскільки вони не викликали сумнівів у їх достовірності та допустимості і відповідали встановленим фактичним обставинам кримінального провадження.
Одночасно, апеляційний суд вважав, що заперечення ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК, не спростовує правильності висновків суду першої інстанції про доведеність його вини.
Між тим, суд апеляційної інстанції встановив, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що ОСОБА_6 діяв в умовах самозахисту від неправомірних дій потерпілого, зокрема і в умовах завдання потерпілим йому тілесних ушкоджень, за обставин, на які покликався засуджений у своїх показаннях.
Разом з тим, апеляційний суд зазначив про те, що викладення пояснень       ОСОБА_6 у вироку місцевого суду з певними неточностями, зокрема, в тій частині, що нібито саме він вирвав кіл з огорожі, не спростовує висновків суду про доведеність вини засудженого та не може слугувати підставою для скасування вироку.
Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій у колегії суддів сумніву не викликають, оскільки вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, яким суди надали належну оцінку. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що доводи касаційної скарги засудженого про безпідставність відмови йому судом першої інстанції у допиті свідків стосуються неповноти судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Також, колегія суддів вважає неспроможними доводи засудженого про неналежність таких доказів як протоколів огляду місця події від 16 вересня         2019 року та огляду предмету від 14 вересня 2019 року в зв`язку з тим, що ці докази не досліджувалися в суді першої інстанції, а лише оголошувалися.
Зокрема, суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого, які є аналогічними доводам касаційної скарги, про неналежність протоколів огляду місця події від 16 вересня 2019 року та огляду предмету             від 14 вересня 2019 року, дійшов правильного висновку про те, що ці докази місцевим судом досліджено в повному обсязі. При цьому, суд апеляційної інстанції встановив, що в ході проведення слідчих дій не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б вплинули на результати, отримані при проведенні огляду місця події від 16 вересня 2019 року та огляду предмету від 14 вересня 2019 року. 
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що засуджений у своїй касаційній скарзі не вказує на недопустимість таких доказів з урахуванням положень       статей 86, 87 КПК.
Твердження засудженого про те, що протокол огляду предмету від 14 вересня         2019 року є неналежним доказом також через те, що судом не досліджено коли і ким зроблені фотографії, чи немає на фотографіях або на обличчі особи, яку фотографують, ретуші чи інших слідів підробки, є безпідставними.
Зокрема, колегія суддів наголошує, що суд не є експертною установою та не надає висновків щодо підроблення доказів, при тому, що засудженим не порушувалось питання про призначення експертизи щодо вищенаведених ним обставин та не вказувалось на недопустимість цього доказу, а саме протоколу огляду предмету.
Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними посилання засудженого на те, що висновок експерта № 183 від 19 вересня 2019 року є неналежним доказом, оскільки медичні документи потерпілого ОСОБА_7 не вилучались у встановленому порядку на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей та документів, експертиза проведена без оригіналів медичних документів, а представлена експерту потерпілим довідка № 3305 з травмпункту Стрийської ЦРЛ, не є доказом, отриманим в порядку, встановленому КПК.
Так, зазначена експертиза була проведена на підставі ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2019 року.
При цьому, такі доводи були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який правильно зазначив про те, що наведене не суперечить Інструкції про проведення судово-медичної експертизи і належить до компетенції експерта та така експертиза проведена з дотриманням Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6 та у відповідності до форми медичної документації 170/0, затвердженої Наказом МОЗ України 05 серпня              1999 року № 197.
Крім того, що стосується посиланнь засудженого на те, що медичні документи не було вилучено на підставі саме ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей та документів, то колегія суддів вважає, що вказане не суперечить вимогам кримінального процесуального закону, оскільки такі документи можуть бути надані особою добровільно, в тому числі, з огляду на положення статті 100 КПК.
Щодо доводів засудженого, які стосуються цивільного позову ОСОБА_7 , то колегія дійшла такого висновку.
Відповідно до положень частини 5 статті 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 було подано цивільний позов, в якому заявлялись вимоги щодо відшкодування ОСОБА_6 матеріальної шкоди, моральної шкоди та витрат на правову допомогу. 
Суд першої інстанції частково задовольнив цивільний позов, стягнув з             ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 8 764,42 грн, моральну шкоду в сумі 20 000 грн та витрати на правову допомогу в розмірі              5 000 грн.
Так, доводи засудженого про те, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн є явно несправедливим, перевірялися судом апеляційної інстанції та обґрунтовано визнано безпідставними.
Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що судом першої інстанції враховано конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер та обсяг фізичних, душевних страждань, яких зазнав потерпілий, характер та локалізацію заподіяних тілесних ушкоджень, а також матеріальний стан відповідача, який немає постійного джерела доходів, та правильно погодився з висновком районного суду про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн, яка відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною.
Крім того, районний суд обґрунтував своє рішення в частині розміру матеріальної шкоди тим, що така сума витрат підтверджена наданими суду доказами, зокрема, виписками з амбулаторної карти хворого, випискою-епікризом № 7781 та чеками на ліки, які потерпілий купував згідно рецептів лікарів.
Однак, засуджений як в судах попередніх інстанцій, так і у своїй касаційній скарзі не погоджувався з цивільним позовом, у тому числі, в частині стягнення на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 8 764, 42 грн.
Так, засуджений наводить доводи в касаційній скарзі, які є аналогічними доводам апеляційної скарги, про те, що всі затрати на лікування потерпілого пов`язані з хірургічним втручанням 24 жовтня 2019 року, а саме видалення субдуральної гематоми з дислокацією мозкових структур, що не пов`язане з подіями 12 вересня 2019 року. При цьому, засуджений посилається на відсутність листів призначень ліків.
Проте, зі змісту судових рішень не вбачається, що судами попередніх інстанцій була надана належна оцінка зазначеним доводам ОСОБА_6 з огляду на наявні в матеріалах кримінального провадження докази, в тому числі, висновок експертизи № 81 від 27 липня 2022 року, на зміст якої посилається засуджений, обґрунтовуючи свої доводи тим, що експертом не встановлено зв`язок між спричиненням тілесних ушкоджень ОСОБА_7 12 вересня 2019 року та проведенням хірургічного втручання,а саме видалення у потерпілого субдуральної гематоми з дислокацією мозкових структур, через недостатню інформативність                   судово-медичних даних.
Зазначене свідчить про те, що суд першої інстанції, постановивши стягнути з ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 8 764, 42 грн, фактично не обґрунтував своє рішення та не надав належної оцінки доказам в цій частині. 
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 у цій частині, на вказані порушення судом першої інстанції уваги не звернув та їх не виправив.
У свою чергу, виходячи з положень статті 433 КПК, касаційний суд позбавлений права досліджувати докази та надавати їм оцінку, а тому це має зробити суд першої інстанції при новому розгляді.
Отже, з огляду на зазначене, Суд вважає, що касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані рішення - скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, з призначенням розгляду провадження в цій частині у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Суд
 
ухвалив:
 
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
 
Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня        2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року щодо засудженого ОСОБА_6 скасувати в частині вирішення цивільного позову про відшкодування на користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальної шкоди,  заподіяної кримінальним правопорушенням, і призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
 
В решті судові рішення залишити без зміни.
 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                              ОСОБА_3