ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" вересня 2023 р.                                                                    Справа №921/215/23
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді                                                                                О.С. Скрипчук
суддів                                                                                                    О.І. Матущака
                                                                                                    Б.Д. Плотніцького,
секретар судового засідання Лагутін В.Б.
розглянувши матеріали апеляційної скарги  ОСОБА_1 б/н від 02.07.2023 (вх. № 01-05/2104/23 від 03.07.2023)
на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 12.06.2023 (повний текст ухвали складено 20.06.2023, м. Тернопіль, суддя С.О. Хома) 
у справі № 921/215/23 
за заявою боржника  ОСОБА_1 б/н від 27.03.2023 (вх. № 232 від 28.03.2023) 
про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства).
за участю представників: 
від боржника: ОСОБА_2 ;
ВСТАНОВИВ:
28.03.2023 до Господарського суду Тернопільської області надійшла заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 .
Ухвалою від 12.06.2023 місцевий господарський суд відмовив фізичній особі  ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність.
Ухвала суду мотивована наступним:
- боржником не надано до Заяви про відкриття провадження довідку з Сервісного центру МВС щодо відсутності у власності транспортних засобів (після їх продажу);
- боржник зазначає, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не виявлено записів щодо права власності на майно, однак в поданій заяві, повідомляє суд, що за правом спільної сумісної власності йому належить квартира;
- боржник зазначає, що ним  не надано належних доказів  в частині (всіх копій договорів, квитанцій, банківських виписок, тощо), що підтверджують суми грошових вимог кредиторів (заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо, підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором, через їх відсутність або втрату, проте не надає жодних доказів на підтвердження звернення до фінансових установ (кредиторів) для отримання копій відповідних документів. Суд першої інстанції зазначив, що сама по собі наявність договору не є належним доказом підтвердження заборгованості;
- заявником не підтверджено належними доказами: наявність кредитних зобов`язань; отримання кредитів та заборгованості (з відображенням періоду її виникнення за кожним з договорів) по ним; припинення ним погашення кредитів за кожним з кредитних зобов`язань;
- у поданій заяві про відкриття провадження про неплатоспроможність боржник зазначає, що відповідно до Довідки ПФУ від 23.03.2023 року та трудової книжки він не працевлаштований, його дохід становить 0 грн, однак місцевий господарський суд вказує, що скрутне фінансове становище та неможливість виконання своїх боргових зобов`язань не є тими підставами, що перешкоджають заявнику реалізувати своє право на працю.
Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу б/н від 02.07.2023 (вх. № 01-05/2104/23 від 03.07.2023), в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 12.06.2023, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на стадії підготовчого засідання формально не перевіряються ознаки неплатоспроможності боржника, а оцінка реального стану платоспроможності боржника фактично надається судом за наслідком відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.
Разом з тим, апелянт вказує, що ним було надано докази на підтвердження наявності заборгованості перед кредиторами, однак суд першої інстанції помилково не взяв такі до уваги.
Заявник вважає, що він належним чином довів наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та визнання боржника банкрутом, а ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
У судове засідання 05.09.2023 з`явився представник апелянта, надав пояснення, подану апеляційну скаргу підтримав.
Відповідно до п. 4  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.
Стаття 113 КУзПБ передбачає, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.
  Підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи викладені в статті 115 КУзПБ, зокрема провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника. Боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо: боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців;у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до       Закону України       "Про виконавче провадження" заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності). До складу грошових вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.
У відповідності до п.3, п.14 ч.3 ст.116 КУзПБ до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються, зокрема, конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором; інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу.
Місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі вказав, що  в заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник зазначає, що ним   не надано належних доказів в частині (всіх копій договорів, квитанцій, банківських виписок, тощо), що підтверджують суми грошових вимог кредиторів (заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо, підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором, через їх відсутність або втрату.
Проте, як вказує суд першої інстанції, боржником ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження звернення до фінансових установ (кредиторів) для отримання копій договорів, банківських виписок, квитанцій, тощо. 
Не погоджуючись з таким твердженням суду, апелянт вказує, що надав докази, які доводять неможливість самостійного отримання заявником відповідних доказів, оскільки на запити останнього, щодо отримання доказів наявності заборгованості, кредитори відповіді не надають.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, не бере до уваги такі доводи апеляційної скарги, оскільки такі докази відсутні в матеріалах справи, а відтак, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що посилання заявника на відсутність у нього оригіналів доказів не звільняє Заявника від обов`язку, визначеного п. 8 ч.3 ст.162 Господарського процесуального кодексу України, щодо зазначення у кого знаходяться оригінали доказів, та не звільняє від обов`язку вжити заходів щодо отримання засвідчених належним чином копій документів, у банківської установи. 
Сама по собі наявність договору не є належним доказом підтвердження заборгованості.
Разом з тим, з поданих заявником доказів (конкретизованого списку боржників та кредиторів) вбачається наявність загальної суми простроченої заборгованості - 451 038,81 грн., проте з цього доказу неможливо встановити суму неустойки (штрафу, пені) окремо.
Щодо доданого заявником до заяви про відкриття провадження про неплатоспроможність Витягу (Звіт) з сайту Українське бюро кредитних історій, колегія суддів вказує наступне.
Верховний Суд в Постанові від 16.11.2022р. у справі №917/1604/21 вказує те, що самого кредитного звіту недостатньо для підтвердження вказаних обставин, оскільки такий звіт хоч і є належним доказом наявності кредитних відносин боржника з кредиторами, однак може містити неповну чи недостовірну інформацію про розмір та структуру заборгованості боржника, в тому числі за основним зобов`язанням.
Відтак, при зверненні боржником до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність,  недостатньо подання лише Витягу (Звіт) з сайту Українського бюро кредитних історій, без надання інших документів, які б підтвердили розмір заборгованості, підстави виникнення боргу  і строки їх виконання.
  Відповідно до ст. 115 КУзПБ боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, зокрема, якшо боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців.
Однак, ОСОБА_1 до заяви не додано доказів з яких би вбачалося, що боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців, оскільки як вбачається з Витягу (Звіту) з сайту Українське бюро кредитних історій, що за договором (002/12660803-СКSB (12700873) «Таскомбанк» – період березень 2023, термін прострочення менше 7-ми днів.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заявником не підтверджено належними доказами: наявність кредитних зобов`язань; отримання кредитів та заборгованості (з відображенням періоду її виникнення за кожним з договорів) по ним; припинення ним погашення кредитів за кожним з кредитних зобов`язань.
    У заяві про відкриття провадження про неплатоспроможність ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до Довідки ПФУ від 23.03.2023 року та трудової книжки серії НОМЕР_1 він не працевлаштований (звільнений з останнього місця роботи наказом №97-к від 25.06.2015 року), дохід становить 0 грн.
Проте, обґрунтованих обставин щодо неможливості заявнику ОСОБА_1 працевлаштуватися з метою забезпечення особистих потреб та сплати існуючих зобов`язань перед банками та іншими фінансовими установами заявником не наведено, доказів про намір працевлаштуватись (взяття на облік в центрі зайнятості, тощо) боржником не надано.
Скрутне фінансове становище, неможливість виконання своїх боргових зобов`язань не є тими підставами, що перешкоджають заявнику реалізувати своє право на працю. Як наслідок звернутися до суду в майбутньому з заявою про неплатоспроможність, з дотриманням всіх вимог передбачених нормами Кодексу України з процедур банкрутства.
Відповідно до частини другої статті 6 КУзПБ щодо боржника-фізичної особи застосовуються такі судові процедури: реструктуризація боргів боржника; погашення боргів боржника. Процедура погашення боргів боржника вводиться у справі про неплатоспроможність разом з визнанням боржника банкрутом.
Згідно зі статтею 1 КУзПБ реструктуризація боргів боржника це судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника.
Особливості застосування процедури банкрутства до боржника - фізичної особи-підприємця визначено Книгою четвертою КУзПБ.
Відповідно до вимог ч.5 ст.119 КУзПБ відкриття провадження у справі супроводжується одночасним введенням процедури реструктуризації боргів боржника та призначення керуючого реструктуризацією.
Частиною 4 статті 116 КУзПБ визначено, що разом із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник зобов`язаний подати пропозиції щодо реструктуризації боргів (проект плану реструктуризації боргів).
У силу ч. 1 ст. 124 КУзПБ план реструктуризації боргів боржника розробляється з метою відновлення платоспроможності боржника.
Отже, виконання мети процедури реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність фізичної особи можливе лише за умови, коли боржник істинно бажає виконати взяті на себе грошові зобов`язання, але через певні майнові/фінансові причини не може їх виконати в повному обсязі належним чином.
З наведеного та аналізу положень статті 116 КУзПБ, що визначають обсяг та перелік документів та відомостей, які боржник - фізична особа зобов`язаний додати до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, суд вважає, що такий боржник повинен запропонувати обґрунтований та виконуваний (реальний) проект плану реструктуризації своїх зобов`язань, оскільки метою і завданням процедури реструктуризації боргів є забезпечення розгляду кредиторами розробленого боржником проекту плану реструктуризації боргів для відновлення його платоспроможності. Розроблення боржником такого документу є закономірними очікуваннями кредиторів фактичного погашення їх вимог в межах процедури.
Таким чином, при поданні до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, обов`язком боржника є складення реального (виконуваного) проекту плану реструктуризації, який після розгляду господарським судом грошових вимог та формування реєстру кредиторів розробляється, уточнюється та погоджується з кредиторами.
Боржником до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність доданий проект плану реструктуризації, з якого встановлено наступне::
-в проекті плану реструктуризації зазначається загальна сума витрат боржника в місяць « 2684 грн.». При тому, що загальна сума доходу боржника в місяць становить « 0».
Тобто, кошти на прожиття боржнику необхідно більше ніж він отримує дохід.
Також план містить розмір суми, яка щомісячно виділятиметься для погашення вимог кредитора - (мінус) 2684 грн.
Суд зауважує, що провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного.
У справах про неплатоспроможність фізичних осіб існує ризик ігнорування боржниками мети і завдань процедури реструктуризації боргів, що може полягати у наданні фіктивного та не виконуваного плану реструктуризації, який не відповідатиме вимогам статті 124 КУзПБ, пасивній участі боржника в цій процедурі.
Вказане вище не може залишатись поза судовим контролем, оскільки господарський суд не позбавлений можливості надавати оцінку поведінці боржника у разі розгляду судом заяви боржника про його неплатоспроможність у підготовчому засіданні: чи є вона відкритою, зрозумілою, своєчасною та добросовісною чи, навпаки, недобросовісною, такою, що містить ознаки ухилення від виконання зобов`язань, маючи на меті лише фактичне списання заборгованості перед кредиторами, що свідчить про зловживання правом боржника на доступ до суду зі зверненням із заявою про неплатоспроможність.
Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом про те, що наданий до заяви план реструктуризації боргів, засвідчує про зловживання правом боржником на доступ до суду зі зверненням із заявою про його неплатоспроможність за формальними ознаками та створення умов щодо порушення інтересів кредиторів на отримання належного боргу повністю або часткового з боржника.
Відповідно до ч. 1-4 статті 119 КУзПБ, у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, з`ясовує наявність підстав для відкриття провадження у справі.
Підготовче засідання проводиться у порядку, передбаченому цим Кодексом.
За наслідками підготовчого засідання господарський суд постановляє ухвалу про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність або про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність.
Господарський суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність, якщо: 1) відсутні підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність; 2)боржник виконав зобов`язання перед кредитором (кредиторами) у повному обсязі до підготовчого засідання суду; 3)боржника притягнуто до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю; 4) боржника визнано банкрутом протягом попередніх п`яти років.
Відповідно до частини третьої статті  13, частини першої статті  76, статті  78, статті  79 ГПК України   кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із  статтею 86 ГПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, слід вважати, що апелянт висновків суду першої інстанції не спростував. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятої ним ухвали у даній справі та дійшов вірного висновку про наявність підстав для відмови фізичній особі ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ухвала Господарського суду Тернопільської області від 12.06.2023 у справі № 921/215/23 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до  статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись, ст.ст.1, 113-119 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст.  255,  269,  270,  271,  275,  276,  282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ  :
1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 02.07.2023 (вх. № 01-05/2104/23 від 03.07.2023) залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 12.06.2023 у справі № 921/215/23 залишити без змін.
3.  Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави  2  Розділу  IV ГПК України.

Головуючий суддя                                                                       О.С. Скрипчук

Суддя                                                                                            О.І. Матущак

Суддя                                                                                             Б.Д. Плотніцький