РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 559/1988/22
Провадження № 22-ц/4815/689/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді : Гордійчук С. О., 
суддів:Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.
секретар судового засідання: Мороз А.В.

учасники справи: 
позивач : ОСОБА_1 ,
відповідачі: Дубенська міська рада Рівненської області, ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, –  ОСОБА_3 , 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу  адвоката Костюченка Станіслава Адамовича, діючого від імені ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 березня 2023 року, ухваленого в складі судді Панчука М.В. в м. Дубно Рівненської області. дата складання повного тексту рішення 30 березня 2023 року,  у справі  № 559/1988/22

в с т а н о в и в  :

У серпні 2022 року адвокат Костюченко Станіслав Адамович звернувся до суду в інтересах  ОСОБА_1  із позовом до Дубенської міської ради Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання недійсними договорів.
Позов мотивований тим, що 14.07.2020 Дубенською міською радою було прийнято рішення № 4974, яким поновлено ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 561030000001:003:2263 від 06.11.2014, строком на 3 роки в АДРЕСА_1 , площею 0,0010 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (обслуговування павільйону по ремонту годинників) за рахунок земель житлової та громадської забудови, які перебувають в оренді ОСОБА_2 . 
На підставі вказаного рішення між Дубенською міською радою та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду від 20.07.2020 до Договору оренди земельної ділянки від 06.11.2014. 
Також, 26.09.2014 Дубенська міська рада рішенням № 3377 продовжила ОСОБА_2 на 3 роки право оренди земельної ділянки площею 0,0010 га, розташованої на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. На виконання такого рішення між Дубенською міською радою та ОСОБА_2 укладено Договір оренди землі від 06.11.2014. 
Рішенням Дубенської міської ради від 26.09.2017 № 1896 поновлено ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки від 06.11.2014 строком на 3 роки в АДРЕСА_1 ), площею 0,0010 га. На виконання вказаного рішення між Дубенською міською радою та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду від 10.10.2017 до Договору оренди земельної ділянки від 06.11.2014. 
Прийнятими рішеннями Дубенської міської ради порушено законні інтереси позивачки, зокрема на підставі вказаних рішень в безпосередній близькості від належної позивачу будівлі розміщені тимчасові малі архітектурні форми ОСОБА_2 (металеві кіоски) з істотними порушеннями державних будівельних норм та правил. 
Вказує, що у невстановлений період часу ОСОБА_2 на земельній ділянці кадастровий номер 5610300000:01:003:2263 було самовільно встановлено павільйон по ремонту годинників.
Враховуючи, що землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером 5610300000:01:003:2263 ОСОБА_2 порушено права позивачки ОСОБА_1 , як власника суміжної земельної ділянки, позивачка вважає, що Договір оренди землі від 06.11.2014 та Додаткову угоду від 20.07.2020 до Договору оренди землі, укладену між Дубенською міською радою та ОСОБА_2 необхідно визнати недійсними, а відповідні рішення ради слід визнати незаконними та скасувати. 
Просила суд про задоволення позову.
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 березня 2023 року у задоволенні позову представника ОСОБА_1  адвоката Костюченко Станіслав Адамович до Дубенської міської ради Рівненської області, ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання недійсними договорів відмовлено.
У поданій на рішення апеляційній скарзі представник позивача вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не прийняв до уваги того, що на підставі оскаржуваних рішень та договорів оренди в безпосередній близькості від належної позивачці будівлі розміщені тимчасові малі архітектурні форми  ОСОБА_2  (металеві кіоски) з істотними порушеннями державних будівельних норм та правил, що підтверджується висновком експерта № 210929/1 та листом ГУ ДСНС у Рівненській області № 6204-2922/6224/5. Поза увагою суду залишилось те, що на дату укладання Додаткової угоди від 20.07.2020 р. наказом Мінрегіонбуд затверджено ДБН Б.22-12:2019 "Планування та забудова територій", встановлено, що мінімальна протипожежна відстань між будинками даного типу повинна становити не менше 6 метрів.
При цьому, у разі наявності у суду сумніву у правильності висновку експерта суд має право призначити повторну експертизу, однак таким правом суд не скористався.
Крім того, вказав, що суд не врахував положення ст.155 ЗК України щодо визнання недійсним акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою. В даному ж випадку акти ради не відповідають вимогам законодавства, зокрема ЗК та ДБН Б.22-12:2019, у зв`язку з чим порушують права позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Дубенська міська рада вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України   судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.
Встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності 1/2 частини виробничого приміщення 1-го та 2-го поверхів за адресою АДРЕСА_1 та 25/100 земельної ділянки площею 0,0566 га, кадастровий номер 5610300000:01:003:1144, з цільовим призначення для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 є власником 75/100 вказаної земельної ділянки 
Рішенням Дубенської міської ради № 3377 від 26 вересня 2014 року ОСОБА_2 поновлено право оренди строком на 3 (три) роки земельної ділянки площею 0,0010 га по АДРЕСА_1 (згідно викопіювання, біля будинку АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (обслуговування павільйону по ремонту годинників), за рахунок земель житлової та громадської забудови, які перебувають в оренді ОСОБА_2 . На підставі цього рішення між сторонами було укладено Договір оренди земельної ділянки площею 0,0010 га, кадастровий номер 5610300000:01:03:2263 строком на три роки, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (павільйону по ремонту годинників). 
Рішенням Дубенської міської ради № 1896 від 26 вересня 2017 року поновлено Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки від 06.11.2014 року в АДРЕСА_1 ), площею 0,0010 га, кадастровий номер 5610300000:01:03:2263, строком на 3 роки.На виконання вказаного рішення між Дубенською міською радою та ФОП ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду від 10 жовтня 2017 року до Договору оренди земельної ділянки від 06.11.2014 року .
Рішенням Дубенської міської ради № 4974 від 14.07.2020 поновлено строком на 3 роки громадянину ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки від 06.11.2014 в АДРЕСА_1 (згідно викопіювання, біля будинку №7), площею 0,0010 га, кадастровий номер 5610300000:01:03:2263 та укладено Додаткову угоду від 20.07.2020 до Договору оренди земельної ділянки від 06.11.2014.         На вказаній земельній ділянці ОСОБА_2 встановив павільйон по ремонту годинників.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
З поділу системи судів загальної юрисдикції за принципом спеціалізації випливає поняття цивільної юрисдикції, під якою розуміється компетенція суду щодо вирішення справ у порядку цивільного судочинства.
Судова юрисдикція - це розмежування компетенції між загальними, господарськими та адміністративними судами. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. Основними критеріями визначення юрисдикції спорів є характер (предмет) правовідносин, що виникли між сторонами та суб`єктний склад правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2021 року у справі № 639/1347/20 (провадження № 61-15409св21)).
У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
За вимогами статті 1 ГПК України Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.
За змістом частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до пунктів 1, 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
Згідно з частиною першою статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
За змістом статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Частиною першою статті 128 ГК України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
За положеннями частини третьої статті 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.
Частиною першою статті 58 ГК України визначено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.
За приписами частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.
Під господарською діяльністю потрібно розуміти діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна діяльність) (частини перша та друга статті 3 ГК України).
Тобто для встановлення факту користування відповідачем земельною ділянкою з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності ним як фізичною особою - підприємцем на цій земельній ділянці, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 червня 2018 року у справі № 922/3204/17, від 27 серпня 2020 року у справі № 350/874/17 та від 08 листопада 2021 року у справі № 639/1347/20 (провадження № 61-15409св21).
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_1 зареєстрована як ФОП з 25.04.2007; ФОП ОСОБА_2 зареєстрований з 17.12.1992; ОСОБА_3 зареєстрований ФОП з 06.08.2008.
Пунктом 15 договору оренди від 06 листопада 2014 року укладеного між Дубенською міською радою та ОСОБА_2 визначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 5610300000:01:03:2263 передається в оренду для будівництва та обслуговування обудівель торгівлі (обслуговування павільйону по ремонту годинників). 
Таким чином, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 ), надана Дубенською міською радою ОСОБА_2 фактично для здійснення ним підприємницької діяльності.
Колегія суддів вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими, оскільки існує спір між ФОП ОСОБА_1 та міською радою, ФОП ОСОБА_2 саме як суб`єктом господарювання, і цей спір пов`язаний із влаштуванням відповідачем на орендованій земельній ділянці павільйону по ремонту годинників.
Отже, позовні вимоги стосуються прав та інтересів сторін саме як учасників господарських відносин. 
Подібний підхід до розмежування цивільної та господарської юрисдикції за подібних правовідносин узгоджуються з правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, які було викладено у постановах, прийнятих після згаданої вище постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 306/2004/15-ц (провадження № 14-39цс18): від 15 травня 2019 року у справі № 686/19389/17 (провадження № 14-42цс19), від 14 листопада 2018 року у справі № 127/2709/16-ц (провадження № 14-352цс18), від 24. 
Оскільки юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу сторін та предмета позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що в силу вимог статті 1, 12, 17 ГПК України, позов має розглядатися в порядку господарського судочинства. 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Якщо провадження у справі закривається з підстави визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. (ч.1 ст.256 ЦПК України)
З огляду на те, що суд апеляційної інстанції вирішив на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі, суд відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Рівненського апеляційного суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.
Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.255, п.1, 256, 368, 374, 377, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу скаргу  адвоката Костюченка Станіслава Адамовича, діючого від імені ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 березня 2023 року скасувати.
Провадження у справі за позовом адвоката Костюченка Станіслава Адамовича, діючого від імені ОСОБА_1 до Дубенської міської ради Рівненської області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання недійсними договорів закрити.
Повідомити адвоката Костюченка Станіслава Адамовича який пред`явив позов від імені ОСОБА_1 , що розгляд справи за їх позовом віднесено до юрисдикції господарського суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 липня 2023 року.

Головуючий :                                                         Гордійчук С.О.

Судді :                                                                        Ковальчук Н.М.

                                                                               Шимків С.С.