ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 686/21332/23
Провадження № 22-ц/4820/1760/23
Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.
при секретарі Дубова М.В.
з участю: заявника та заінтересованої особи
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу                                  № 686/21332/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої дитини, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2023 року по справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_2 .
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд
в с т а н о в и в :
В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , на строк на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно неї, ОСОБА_1 , та неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :
-заборонити перебувати в місці проживання з нею, ОСОБА_1 та неповнолітнім сином ОСОБА_3 ;
-обмежити спілкування з постраждалою дитиною ОСОБА_3 ;
-заборонити наближатися на 500 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи та інших місцях частого відвідування її, ОСОБА_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_3 ;
-заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати її, ОСОБА_1 , та неповнолітнього сина, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;
-заборонити вести листування, телефонні переговори з нею, ОСОБА_1 та неповнолітним сином ОСОБА_3 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
В обґрунтування заяви вказувала, що з 24 вересня 2011 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_3 .
В подальшому вони припинили шлюбні відносини, фактично довгий час проживають окремо, а тому звернулася до Хмельницького міськрайонного суду із позовом про розірвання шлюбу.
Однак, ОСОБА_2 не бажаючи розірвання шлюбу, почав активно здійснювати психологічне насилля відносно неї та їх сина. Зазначала, що змушена була вчинити дії щодо виселення ОСОБА_2 з квартири, оскільки серед ночі будив її та знімав відео, на яких запитував чого вона з ним розлучається; знімав відео на телефон та надсилав дитині, де зазначав неправдиву інформацію щодо нього; вчиняв сварки із ненормативною лексикою; ОСОБА_2 будучи працівником органів Національної поліції і маючи дозвіл на зброю - погрожував фізичною розправою, якщо вона піде від нього або якщо син не буде проживати з ним; влаштовував вночі спільним друзям істерики; користуючись службовим становищем постійно погрожує завдати шкоди діловій репутації, як жінки, матері, працівника та в соціальних мережах; крім того, зберігає зброю з порушенням правил зберігання.
Заявниця вказувала, що всі ці факти можуть підтвердити свідки, а також вказувала про наявність відео на якому зафіксовано, що ОСОБА_2 її переслідує, погрожує з використанням ненормативної лексики, а також визнає, що вчиняє психологічний тиск на дитину ОСОБА_3 .
Після того як сторони перестали сумісно проживати, ОСОБА_2 постійно вночі їй телефонує, пише смс-повідомлення, психологічно схиляє до думки, що вона погана мати, що відмовилася від дитини, покинула його. Вважає, що він таким чином вчиняє помсту за те, що подала позов про розірвання шлюбу
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2023 у задоволенні вказаної заяви було відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове, яким задоволити заяву. 
Вказує, що при вирішенні спору судом в повному обсязі були досліджені докази, зокрема, показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також відео, одна, оцінку вказаним доказам суд дав невірну. Так зазначає, що у фокусі уваги суду мало бути розуміння того, що словесні образи - це не завжди конфлікт. Навичка ідентифікації конфліктів і розуміння того, чим конфлікт відрізняється від насильства й що під час судового розгляду справ, які пов`язані або можуть бути пов`язані з домашнім насильством, важливо дійсно розібратися чи мав місце конфлікт (де позиції сил обох сторін є рівними), чи все-таки ці образи/погрози є певною формою домашнього насильства.
Вказує, що судом не взято до уваги судову практику з вирішення подібних правовідносин, зокрема, постанову Верховного Суду від 27.11.2019 р. у справі № 753/23624/18, яка містить правовий висновок щодо обставин, які підлягають установленню судом, для видачі обмежувального припису.
Апелянтка посилається на те, що суд не врахував, що домашнє насильство може проявлятися в тому числі й у формі психологічного насильства, не надав будь-якої оцінки ризикам відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Крім того, звертає увагу, що судом в рішенні зроблено висновок про наявність спору між нею та ОСОБА_6 про те, з ким буде проживати дитина. Але, як вказує апелянтка, такий висновок є невірним, оскільки спір щодо місця проживання дитини не є підставою для подання заяви про видачу обмежуваного припису. Підставою для подання заяви є саме неправомірна поведінка ОСОБА_6 , який завдаючи психологічної шкоди здоров`ю їй та дитини, змушує повернутися у шлюбні відносини, маніпулюючи тим, що саме так дитина буде щасливою, інакше він і далі буде завдавати йому шкоди, намовляти проти неї, й через це вона втратить дитину. Якби це був саме спір про місце проживання дитини, то не було б необхідності кривднику застосовувати психологічне насилля відносно жінки і дитини з метою змушування до певних дій.
Перевіривши матеріали справи, заслухавши учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24 вересня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Місце проживання сторін зареєстровано за різними адресами та сторони проживають окремо.
Частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього       насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
У статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків (родичів) у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, від 26 вересня 2019 року у справі   № 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18,  від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 12 січня 2022 року в справі № 752/9731/21.
       Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 через небажання розривати шлюб, почав активно здійснювати психологічне насилля відносно неї та сина ОСОБА_7 , постійно чинить психологічний тиск на її сина, говорячи що він змушений бути з татом, пояснює, що заявниця, як мати погана, обзиває її нецензурною лайкою, в результаті дитина боїться до неї підійти, замкнулася в собі та плаче.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За нормами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Однак позивач при зверненні до суду з позовом та в ході розгляду справи в суді першої інстанції не надала суду належних, достатніх та переконливих доказів того, що ОСОБА_2 чинить щодо неї та сина домашнє насильство у вигляді психологічного насильства.
До позову лише надано скріншоти переписки з месенджерів, з яких жодним чином не вбачається здійснення психологічного насильства щодо позивачки та сина.
Також відсутні такі об`єктивні дані на долученому до справи носії з відеозйомкою спілкування сторін.
Покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 достеменно не підтверджують пояснень позивачки, а лише свідчать про наявність конфлікту між сторонам щодо виховання сина. 
Інших доказів в підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано. 
Доводи апеляційної скарги? що суд неправомірно відмовив в позові слід відхилити.
Доводи фактично зводяться до обґрунтувань апеляційної скарги тими ж обставинами, що і у позовній заяві, яким надана належна правова оцінка судом першої та апеляційної інстанцій.
Інших доказів в обґрунтування своїх вимог позивачем надано не було.
Посилання позивача на покази свідків теж не заслуговують на увагу, так як вказано вище пояснення свідків свідчать лише про наявність конфлікту між сторонам щодо виховання сина та не підтверджують факту психологічного насильства з боку відповідача. 
Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги на вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2023 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повне судове рішення складено 25 вересня 2023 року.

        Судді                                         А.М.Костенко

Р.С. Гринчук 

Т.В. Спірідонова