Справа № 344/7804/19 
Провадження № 22-з/4808/64/23 
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О.В. 
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
       головуючого (суддя-доповідач)                Девляшевського В.А.,
       суддів:                                        Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.,
       секретаря                                        Петріва Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, 
в с т а н о в и в :
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 березня 2023 року задоволено первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 .
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом відмовлено.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 27 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 14 березня 2023 року - без змін.
03 липня 2023 року представником ОСОБА_1 подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення з апелянта витрат на правничу допомогу.
Заява обґрунтована тим, що, приймаючи постанову про відмову в задоволенні апеляційної скарги, суд не зазначив нового розподілу судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000,00 грн, на підтвердження яких докази було долучено до відзиву.
Оскільки заява про ухвалення додаткового рішення містить клопотання вирішити питання без участі заявника, необхідність розгляду заяви з викликом учасників справи відсутня. Копію заяви про ухвалення додаткового рішення заявник направляв ОСОБА_3 . Крім того, судом копія заяви та ухвала про внесення питання в судове засідання було направлено представнику апелянта на його електронну адресу. Роз`яснено право подати до суду апеляційної інстанції свої міркування або заперечення стосовно стягнення на користь відповідача судових витрат. 
11 липня 2023 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення. Зазначив, що правова позиція ОСОБА_1 була сталою і не змінювалась протягом розгляду спору у суді першої та апеляційної інстанцій. Адвокат надавав правову допомогу також в місцевому суді, а отже був обізнаний з матеріалами справи. За наведених обставин вважає, що є підстави для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Згідно із частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).
Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц.
Як вбачається з матеріалів справи у відзиві на апеляційну скаргу адвокат Марущак В.І. просив здійснити розподіл судових витрат, подавши відповідні докази. 
На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвокат надав договір про надання правничої допомоги №21-34/2023 від 18 травня 2023 року, укладений між адвокатом Марущаком В.І. та ОСОБА_1; додаток до договору, ордер на представлення інтересів ОСОБА_1 в Івано-Франківському апеляційному суді від 05 червня 2023 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, акт виконаних (наданих) послуг від 18 травня 2023 року до договору про надання правової допомоги №21-34/2023 від 18.05.2023 (а.с. 176-177, 179-181 т.2)
Так, на вивчення та аналіз всіх документів, які стосуються поданої апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, аналіз законодавчої бази з цього приводу, на надання консультації клієнту, підготовку відзиву на апеляційну скаргу, клопотань і заяв потрачено 4 години, вартістю 8 000,00 грн; участь в одному і більше судовому засіданні вартістю 2000,00 грн. А отже, витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу становлять 10 000,00 грн.
Відповідно до квитанції №2605710575 від 18 травня 2023 року ОСОБА_1 сплатила адвокату Марущаку В.І. 10 000,00 грн за надані правові послуги (а.с. 178 т.2).
Стосовно заявлених до стягнення витрат суд апеляційної інстанції зазначає, що такі витрати пов`язані з розглядом справи підтверджуються належними доказами, зокрема складеними адвокатом відзивом на апеляційну скаргу, заявою про ознайломлення з матеріалами справи, заявою про закриття апеляційного провадження, протоколами судового засідання від 08 червня 2023 року, 15 червня 2023 року, 27 червня 2023 року, відповідно до яких адвокат Марущак В.І. брав участь у трьох судових засіданнях.
Оскільки при ухваленні апеляційним судом постанови від 08 червня 2023 року в даній справі не було вирішено питання про судові витрати, подана представником ОСОБА_1 заява про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає до часткового задоволення. 
Встановивши, що у суді апеляційної інстанцій правничу допомогу ОСОБА_1 надавав адвокат Марущак І.В. на підставі договору про надання правової допомоги, понесення таких витрат підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією, з огляду на відмову у задоволенні апеляційної скарги суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачці понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат за надання правничої допомоги адвокатом Марущаком В.І., апеляційний суд враховує заперечення представника ОСОБА_3 та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування, складність справи та виконаних адвокатом робіт; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для сторін. 
Як вбачається з матеріалів справи, під час апеляційного перегляду даної справи доводи відзиву на апеляційну скаргу не були взяті апеляційним судом до уваги, оскільки такий поданий поза процесуальними строками, відтак залишений без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України. А тому заява про відшкодування витрат на правничу допомогу в частині відшкодування витрат за підготовку відзиву не підлягає до задоволення. 
Крім того, при вирішенні питання про співмірність витрат на правничу допомогу в апеляційному суді, суд враховує, що юридичний супровід справи адвокатом Марущаком В.І. розпочався ще на стадії розгляду справи по суті в суді першої інстанції. 
Відтак, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, ціни позову, обсягу виконаної адвокатами роботи, заперечення апелянта щодо їх відшкодування, колегія суддів вважає, що зазначений заявником розмір витрат на професійну правничу допомогу у 10 000,00 грн неспівмірний з наданими стороні справи послугам, що суперечить принципу розподілу судових витрат. 
За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_1 та стягнення на її користь з ОСОБА_3 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, що відповідатиме критерію розумної необхідності цих витрат.
За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення заяви адвоката Марущака І.В. та прийняття додаткової постанови відповідно до положень статті 270 ЦПК України.
Керуючись статтями 137, 141, 270, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Заяву представника ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалити додаткове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 8 000,00 грн (вісім тисяч гривень) на відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий                                                                В.А. Девляшевський
Судді:                                                                         В.М. Барков                                                                                                Є.Є. Мальцева        

Повний текст постанови складено 11 липня 2023 року.