Справа № 344/4995/23 
Провадження № 33/4808/564/23 
Категорія ст.124 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю представника потерпілого ОСОБА_1 адвоката Лютана З.Й.
розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Бойчук Н.В., яка діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 липня 2023 року за ст..124 КУпАП, якою провадження щодо
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 ,
закрито у зв`язку з закінченням строків, накладення адміністративного стягнення, -

                                                          в с т а н о в и в :
Суддею суду першої інстанції встановлено, що у відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 140365 від 14.03.2023 року слідує, що 14 березня 2023 року о 15 год. 30 хв. в м. Івано-Франківську, на нерегульованому перехресті вул. Мазепи – П.Орлика, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «Міні Купер» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись з вул. П.Орлика на вул. Мазепи, здійснюючи поворот ліворуч, не надала перевагу в русі транспортному засобу марки «Богдан А-09202» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, чим порушила вимоги п.п.2.3 б)., 10.6., ПДР України. При ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Постановою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 липня 2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрито у зв`язку з закінченням строків, накладення адміністративного стягнення.
Захисник Бойчук Н.В., яка діє в інтересах особи, стосовно якої закрито провадження, просить скасувати постанову судді та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, оскільки суддею не враховані обставини, які вказують на необхідність закриття провадження у справі за відсутністю події і складу правопорушення.
Сторона захисту вважає, що закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП, без вирішення питання щодо винуватості особи, є закриттям з нереабілітуючої підстави, що порушує принцип правової визначеності, принцип верховенства права, звужує права як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Щодо обставин події, яка мала місце 14.03.2023 року за участі ОСОБА_2 ,  апелянт зазначила, що в матеріалах справи, відсутні достатні підстави для висновку, що ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення за ст..124 КУпАП. Стверджує, що ОСОБА_2 , здійснюючи поворот ліворуч на перехресті, повністю дотрималась  вимог Правил дорожнього руху, а зіткнення транспортних засобів відбулось, коли вона не змогла завершити маневр з незалежних від неї причин. Про це свідчать пояснення ОСОБА_2 , які вона надала працівнику поліції, та які повністю узгоджуються зі схемою ДТП.
Наголошує, що ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки Міні Купер, д.н.з. НОМЕР_3 , рухалась по вул. П.Орлика, під`їхала до світлофора. Перед початком руху автомобілем на зелене світло світлофора в зустрічному напрямку з вул. С.Стрільців на вул. П.Орлика жодних транспортних засобів не було. З вул. С.Стрільців один автомобіль повертав праворуч, якому ОСОБА_2 надала перевагу у русі, та пропускала пішоходів ліворуч по вул. Г.Мазепи. Через 15-30 сек. ОСОБА_2 відчула удар по правому куту бампера та почула крики людей на вулиці зі словами «Ти що не бачив, що вона зупинилась?».
Сторона захисту вказує на те, що ОСОБА_2 виконала вимоги п.п.2.3б, 16.6 ПДР і повністю виконавши маневр повороту, не мала жодної можливості виявити чи відреагувати на появу транспортного засобу Богдан А-09202, д.н.з. НОМЕР_2 , водій якого намагався проїхати перехрестя доріг на зелений сигнал світлофора з вул. С.Стрільців на вул. П.Орлика, проявивши неуважність та не дотримався безпечного інтервалу, як того вимагають  п.п.2.3Б та 13.1 ПДР.
Апелянт наголошує, що саме про такий механізм ДТП свідчить характер та розташування отриманих механічних пошкоджень, які відображені у схемі ДТП. Зокрема, в автомобілі Міні Купер д.н.з. НОМЕР_4 – задній бампер та пластикова накладка на задньому бампері, а у транспортному засобі Богдан А-09202 д.н.з. НОМЕР_2 – пластикова накладка на заднє праве колесо, потертості передньої правої частини. 
Вказує на те, що між діями ОСОБА_2 та наслідками, що настали при ДТП, немає причинно-наслідкового зв`язку. Зіткнення в результаті здійснення повороту ліворуч ОСОБА_2 з ненаданням переваги у русі виключало б отримання транспортними засобами таких механічних пошкоджень, які є у даному випадку. 
Наголошує, що виклик працівників поліції здійснено ОСОБА_2 через вчинення адміністративного правопорушення водієм транспортного засобу Богдан А-09202, у якого не було страхового полісу про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Сторона захисту наголошує на тому, що протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_2 . 
Пояснення водія ОСОБА_1 , надані в судовому засіданні та надані представником потерпілого циклограма та пофазна робота світлофорного об`єкта на перехресті вулиць Г.Мазепи – П.Орлика повністю підтверджують обставини, на які посилалась ОСОБА_2 ..
Наголошує, що у поясненнях водій ОСОБА_1 пояснив, що він рухався зі швидкістю 30 км/год., ОСОБА_2 раптово перед ним не здійснювала жодних маневрів, а циклограма та пофазна робота світлофорного об`єкта на перехресті вулицю Г.Мазепи і П.Орлика відкриті 30 сек., а пішохідний перехід відкритий 15 сек. та 15 сек. закритий. Враховуючи швидкість руху водія ОСОБА_1 на момент, коли ОСОБА_2 здійснювала маневр повороту ліворуч, автобус був від перехрестя на відстані, що об`єктивно не було можливості передбачити його напрямок руху та надати йому перевагу у русі.
Перебування на перехресті водія ОСОБА_2 , коли вона не здійснювала рух, максимум могло створити перешкоду для руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , у якого була можливість оцінити дорожню обстановку, однак останній не намагався вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для іншого учасників руху об`їзду перешкоди, як зобов`язує п.12.3 ПДР.
З урахуванням викладеного, з огляду на відсутність належних, допустимих та достовірних доказів винуватості ОСОБА_2 за ст..124 КУпАП, постанова суду підлягає скасуванню.
Просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення.
До початку розгляду справи в апеляційному суді адвокат Бойчук Н.В., що діє в інтересах ОСОБА_2 , подала до апеляційного суду клопотання про розгляд справи в апеляційному провадженні за відсутності ОСОБА_2 та її захисника Бойчук Н.В., та прийняти рішення з врахуванням доводів, викладених в апеляційній скарзі.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 її захисник та потерпілий ОСОБА_1 не з`явились, хоча в установленому законом порядку повідомлялись про розгляд апеляційної скарги, не подали клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердили поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції. 
Зі змісту доводів клопотання захисника адвоката Бойчук Н.В. вбачається, що ОСОБА_2 відомо про розгляд справи в суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою її адвоката, якою подано клопотання про розгляд апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_2 та її адвоката Бойчук Н.В. та просила прийняти рішення з врахуванням доводів, викладених в апеляційній сказі.
Представник потерпілого адвокат Лютак З.Й. просив розглянути апеляційну скаргу за відсутності потерпілого , який повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому,  обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).  
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 її захисник та потерпілий ОСОБА_1 знають про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлялись про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подали  клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомили про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь вказаних осіб не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності інших учасників судового розгляду. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції  представник потерпілого ОСОБА_1 адвокат Лютан З.Й. вважав, що апеляція не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим. 
Заслухавши пояснення учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, зі змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що суд першої інстанції закрив провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, на підставі п.7 ч.1 ст.247 у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. 
Закриття провадження по справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не є таким, що реабілітує особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.  
Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що у тому випадку, коли під час  розгляду справи в суді першої інстанції закінчились строки накладенні адміністративного стягнення, суд у відповідності до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП повинен в повному обсязі дослідити всі обставини справи, встановити: чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи належить особа до суб`єктів цього правопорушення, чи винна вона в його вчиненні та викласти формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним. 
Суд першої інстанції у відповідності до вимог п.7 ст.247 КУпАП повинен закрити провадження у справі у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення тільки за умови доведеності вини у вчиненні адміністративного правопорушення. 
В своїй апеляційній скарзі адвокат Бойчук Н.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про закриття провадження у справі  за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, на підставі п.7 ч.1 ст.247 у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що судове рішення повинно бути ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд першої інстанції в мотивувальній частині постанови повинен обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  конкретними доказами та  вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого правопорушення.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. (Справа "Салов проти України")
Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження рішення суду.
Апеляційний суд вважає, що відсутність належної мотивації судового рішення суду першої інстанції свідчить про грубе порушення судом першої інстанції вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є безумовною підставою для скасування судового рішення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив грубе порушення вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки не мотивував належним чином свої висновки в частині доведеності вини чи за відсутності доводів вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, не навів зміст досліджених ним доказів, не проаналізував їх з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, не встановив  фактичні обставини вчиненого правопорушення та не навів мотиви на спростування доводів учасників судового засідання. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову.
При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Апеляційним судом у повному обсязі досліджені докази, які містяться в матеріалах справи та були надані сторонами під час розгляду справи в апеляційній інстанції. 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення про адміністративне правопорушення серії ААД № 140365 від 14.03.2023 року вбачається, що 14 березня 2023 року о 15 год. 30 хв. в м. Івано-Франківську, на перехресті вул. Мазепи – П.Орлика, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «Міні Купер» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись з вул. П.Орлика на вул. Мазепи, здійснюючи поворот ліворуч, не надала перевагу в русі транспортному засобу марки «Богдан А-09202» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином, ОСОБА_2 порушила вимоги п.п.2.3 б)., 10.6. ПДР України, вчинивши правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 
Протокол про адміністративне правопорушення складено уповноваженою особою – інспектором взводу 2 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Самборським Д.Р. із заповненням всіх передбачених граф протоколу, підписаний правопорушником та особою, яка склала даний протокол. 
Правопорушнику було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_2 та ознайомлено зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення. 
Посвідчення водія у ОСОБА_2 не вилучалось працівником поліції та тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався.
У відповідності до вимог ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення повинна бути зазначена суть адміністративного правопорушення, оскільки конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до діючого КУпАП, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення у зв`язку з  чим встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Відповідно до п. 1  ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод,  кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Зокрема, в рішенні у справі "Ващенко проти України" Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру». 
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що надані обвинуваченому дані, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
В рішенні  у справі "Абрамян проти Росії" Європейський  Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення зміст обвинувачення  ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення фактично полягає в тому, що вона, керуючи автомобілем, здійснюючи поворот ліворуч, не надала перевагу в русі транспортному засобу марки «Богдан А-09202» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого порушила вимоги п.п.2.3 б)., 10.6. ПДР України що призвело до зіткнення транспортних засобів. 
За таких обставин в судовому засіданні апеляційної інстанції необхідно встановити, чи дійсно ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Міні Купер» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював маневр повороту ліворуч не надала перевагу в русі автомобілю марки «Богдан А-09202» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та порушила вимоги п.п.2.3 б)., 10.6. ПДР України. 
Так, відповідно до п.2.3б) Правил дорожнього руху України водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі
Відповідно до п. 10.6 ПДР, якщо транспортний засіб через свої габарити або інші причини не може виконати поворот чи розворот з відповідного крайнього положення, дозволяється відступити від вимог пункту 10.4 цих Правил, якщо це не суперечить вимогам заборонних чи наказових дорожніх знаків, дорожньої розмітки та не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. У разі потреби, для забезпечення безпеки дорожнього руху, слід звернутися за допомогою до інших осіб.
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_2 не можна визнати конкретним, оскільки зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини дорожньо-транспортної пригоди, явно не узгоджуються із відповідними пунктами ПДР України. 
Апеляційний суд звертає увагу, що зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення даних про те, що ОСОБА_2 , виконуючи поворот ліворуч,  не пропустила транспортний засіб , який рухався по головній дорозі є безпідставним, оскільки у даному випадку дорожньо-транспортна пригода сталась на регульованому світлофором перехресті, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора і знаки пріоритету не діють.
Відповідно до усталеної судової практики дії водія транспортного засобу, який, здійснюючи поворот ліворуч, не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам, створив аварійну обстановку транспортному засобу, який рухався в зустрічному напрямку, вказують на порушення вимог п. 10.1 ПДР України. 
Зокрема, відповідно до п. 10.1. Правил дорожнього руху,  перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Разом з тим, зі змісту пояснень ОСОБА_2 вбачається, що її дії повністю відповідали вимогам п.10.1 ПДР України, оскільки коли вона розпочала виконувати маневр повороту ліворуч, то були відсутні транспортні засоби, які рухались  в зустрічному напрямку, однак під час виконання маневру не змогла його завершити у зв`язку з тим, що була зобов`язана пропустити пішоходів, які стали переходити дорогу.    
Так, пояснення щодо обставин вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 надала 14.03.2023 року на окремому аркуші (а.с.4) у відповідності до яких вона зазначила, що 14.03.2023 року  вона рухалась на автомобілі Міні Купер д.н.з. НОМЕР_1 по вул.. П.Орлика та на перехресті вулиць С.Стрільців, Г.Мазепи, П.Орлика, під`їжджаючи до світлофора, була першою на смузі рухи дороги перед світлофором, в той час як загорівся зелений сигнал світлофора. Зазначила, що з вул. С.Стрільців на вул.. П.Орлика автомобілі не рухались, праворуч повертав автомобіль з вул.. С.Стрільців, якому вона надала перевагу в русі. По  пішохідному перехресті рухались пішоходи, а тому вона зупинилась і та пропустила їх. Близько через 15-30 сек. вона відчула, що в правий кут бамперу було пошкоджено. Люди, які знаходились на вулиці, кричали водію «ти що не бачив, що вона зупинилась». ОСОБА_2 зазначила, що пояснення написані нею власноручно. Доповнень до них вона не мала і нию же підписані.
Потерпілий ОСОБА_1 14.03.2023 року також надав пояснення, згідно яких він зазначив, що 14.03.2023 року близько 15.30 год. він керував транспортним засобом Богдан д.нз. НОМЕР_2 . Рухаючись з вул.. С.Стрільців на вул. П.Орлика на перехресті йому не надав перевагу в русі автомобіль Міні Купер НОМЕР_1 , в результаті чого відбулось зіткнення. Зазначено, що пояснення ОСОБА_1 написав власноручно.
До матеріалів справи про адміністративне правопорушення долучена схема дорожньо-транспортної пригоди (а.с.2), яка складена у відповідності до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395.
На схемі ДТП зображено перехрестя вулиць Г.Мазепи, П.Орлика та С.Стрільців, рух транспортних засобів на перехресті, місце зіткнення, та розташування автомобілів після ДТП особливості дорожньої розмітки, відповідні результати виміру відстаней, які мають важливе значення для встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди. Вищевказані дані схеми дорожньо-транспортної пригоди не заперечувалися учасниками дорожньо-транспортної пригоди під час її складання та підписані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Зі схеми ДТП вбачається, що автомобіль Міні Купер під керуванням ОСОБА_2 рухався з вулиці П.Орлика та, при здійсненні маневру повороту ліворуч, відбулось зіткнення даного транспортного засобу із автомобілем Богдан А-09202 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Слід взяти до уваги, що місце зіткнення автомобілів на схемі ДТП зафіксовано посередині перехрестя зазначених вулиць. 
Зазначено перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до якого в автомобілі Міні Купер д.н.з. НОМЕР_1 , пошкоджено: задній бампер та пластикова накладка на задньому бампері; в автомобілі Богдан А-09202 д.н.з. НОМЕР_2 пошкоджено пластикову накладку на заднє праве колесо, потертість середньої правої частини автомобіля. Також зазначено, що на автомобіль Богдан А-09202 д.н.з. НОМЕР_2 був відсутній страховий поліс, що призвело до оформлення постанови за ч.1 ст.126 КУпАП.
Наявність механічних пошкоджень транспортних засобів в результаті дорожньо-транспортної пригоди не заперечувалися учасниками дорожньо-транспортної пригоди при складанні схеми ДТП, а дані про пошкодження транспортних засобів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтвердили власноручними підписами в схемі ДТП. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що долучена до протоколу про адміністративне правопорушення схема ДТП (а.с. 2) містить дані, які не дозволяють встановити розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди, оскільки транспортні засоби знаходяться на достатньо далекій відстані від зазначеного місця зіткнення транспортних засобів.
Апеляційний суд приймає до уваги на те, що здані схеми ДТП, характер та розташування наявних видимих пошкоджень транспортних засобів  не суперечать поясненням ОСОБА_2 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник потерпілого адвокат Лютан З.Й. стверджував, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2 , яка керуючи транспортним засобом марки Міні Купер не надала перевагу в русі транспортному засобу Богдан під керуванням ОСОБА_1 при здійсненні повороту ліворуч, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Вважає, що зіткнення транспортних засобів відбулось саме з вини водія ОСОБА_2 . 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що адвокат Лютан З.Й. під час розгляду справи в суді першої інстанції надав суду циклограму та пофазну роботу світлового об`єкта на перехресті вулиць Г.Мазепи-П.Орлика-С.Стрільців (а.с.23-24).
Разом з тим, вищевказана циклограму та пофазну роботу світлового об`єкта на перехресті вулиць Г.Мазепи-П.Орлика-С.Стрільців  не спростовують доводі апеляційної скарги щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди та свідчать про те, що зіткнення транспортних засобів сталося на регульованому перехресті.  
При розгляді апеляційної скарги суд керується п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» відповідно до якого, у випадках, коли суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що матеріали провадження не містять достатніх даних, які дозволяють встановити обставини дорожньо-транспортної пригоди та спростували доводи ОСОБА_2 про те, що  на момент виконання маневру повороту ліворуч, були відсутні транспортні засоби, які рухались  в зустрічному напрямку і  під час виконання маневру вона була змушена зупинитись для тог, щоб пропустити пішоходів, які стали переходити дорогу.
Таким чином, між показаннями потерпілого ОСОБА_1 та показаннями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,  існують істотні суперечності, які не можуть бути усунуті судом та які не дозволяють поза розумним сумнівом встановити, що водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки Міні Купер перед виконанням повороту ліворуч, дійсно мала об`єктивну можливість встановити наявність  транспортного засобу, який рухався у зустрічному напрямку. 
Апеляційний суд вважає, що матеріали адміністративної справи не містять достатніх та переконливих доказів, які поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_2   у вчиненні  правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
Суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Згідно з приписами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановленому законом.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що формулювання обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення не можна визнати конкретним, оскільки воно містить істотні суперечності, що порушує права особи, яка звинувачується у вчиненні правопорушення на ефективний правовий захист. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів не доводить поза розумним сумнівом, що  ОСОБА_2 вчинила правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року  та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.  
Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що діючий КУпАП не передбачає можливості закрити провадження у зв`язку із недоведеність вини у вчиненні правопорушення і передбачає тільки єдину правову підставу закрити провадження з реабілітуючи підстав, а саме на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.  
Разом з тим, приймаючи до уваги, особливості діючого КУпАП та апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження по справі на  підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку наявності спору щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, питання про винуватість учасників дорожньо-транспортної пригоди у її вчиненні може бути вирішено в порядку цивільного судочинства. 

Керуючись ст.294 КУпАП,-
                                                            п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу адвоката Бойчук Н.В., яка діє в інтересах особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , задовольнити.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 липня 2023 року щодо ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП скасувати та прийняти нову постанову.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                  О.П. Васильєв