Ухвала
 
11 липня 2023 року
м. Київ
справа № 405/912/23
провадження № 61-9407 ск23 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 лютого 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 06 червня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича та зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною скаргою, у якій просила визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька О. О. (далі - приватний виконавець) щодо стягнення з неї коштів із заробітної плати та пенсії; зобов`язати приватного виконавця вчинити дії з повернення безпідставно стягнутих коштів на підставі виконавчого напису нотаріуса             від 28 травня 2021 року № 70172, який рішенням Шевченківського районного суду міста Києва по справі № 761/35683/21 від 25 серпня                 2022 року, що набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 лютого               2023 року, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 06 червня 2023 року,відмовлено у прийнятті до судового розгляду скарги, у зв`язку з тим, що скаргу належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України). 
26 червня 2023 року до Верховного Суду  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просила їх скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе у тому числі таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Виходячи із норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.   
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби встановлено Законом України «Про виконавче провадження».
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Отже, за правилами адміністративного судочинства оскаржуються рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 346/79/17.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відмовляючи у прийнятті до судового розгляду скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що заявник оскаржує дії приватного виконавця, вчинені на виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. 28 травня 2021 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські Фінансові операції» суми заборгованості у розмірі 24 118,43 грн, тобто не судового рішення, ухваленого у цивільній справі, а документу, виданого приватним нотаріусом, а тому такий спір належить до юрисдикції адміністративних судів.
Верховний Суд погоджується із відповідними висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини та усталеній судовій практиці (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 161/15523/17, тощо).
Оцінивши предмет спору та заявлений скаржником суб`єктний склад, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що цей спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства в порядку, визначеному КАС України, оскільки виконавчий документ був виданий приватним нотаріусом, а не судом.
Доводи касаційної скарги про те, що оскаржувані судові рішення обмежують право на доступ до суду та справедливий судовий розгляд є необгрунтованими, оскільки заявник не позбавлений права на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства. Ні касаційна скарга та додані до неї матеріали, ні Єдиний державний реєстр судових рішень не містять даних про те, що  ОСОБА_1 зверталася за вирішенням цієї скарги до адміністративного суду і суд надавав їй роз`яснення щодо цивільної юрисдикції розгляду цієї скарги.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законністьта обґрунтованість судових рішень не впливають, а є лише незгодою заявника з їх змістом.
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1  на ухвалу Ленінського районного суду                               м. Кіровограда від 14 лютого 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 06 червня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича та зобов`язання вчинити дії.
Додані до скарги матеріали повернути заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                      О. В. Білоконь
                                                                                                                О. М. Осіян
                                                                                                                Н. Ю. Сакара