Справа № 161/6205/23  Провадження №33/802/383/23 	Головуючий у 1 інстанції:Гринь О. М. 	
	Доповідач: Подолюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2023 року                                                                 місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю захисника особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 - адвоката Карпука Андрія Сергійовича, розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 адвоката – Карпука Андрія Сергійовича на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою судді  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. 
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок. 
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 03 квітня 2023 року близько 11:00 год., перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 (по справах), ухилився від виконання батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СКУ відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який у вищезазначений час, штовхав, нецензурно виражався, обзивав та плював на малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП. 
Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник Карпук А.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість просить його скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вказує на те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів та вказівок невиконання яких саме батьківських обов`язків ухилився ОСОБА_1 щодо виховання малолітнього сина щоб утворило склад адміністративного правопорушення. 
ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи телефонограмою (а.с.42) в судове засідання не з`явився, і при цьому жодних заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не подавав.
Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги положення ст.268 КУпАП, апеляційний суд вважає, що справу можливо розглядати у відсутності  ОСОБА_1 , при тому, що його захисник Карпук А.С. присутній в апеляційному суді.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника Карпука А.С., який апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній мотивів, суддя приходить до наступного висновку.
За положеннями статтей 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Судом вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КУпАП.
Так, ч.1 ст.184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (із змінами та доповненнями) передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі.
Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям, тощо), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні. одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ст.184 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх. А об`єктивна сторона за ч.1 ст.184 КУпАП полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.
Факт вчинення  ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 755854 від 10 квітня 2023 року, письмовою заявою ОСОБА_4 від 05 квітня 2023 року, письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 05 квітня 2023 року, рапортом, службовою запискою дирекції КП загальної середньої освіти «Луцький ліцей № 5 Луцької міської ради» від 07 квітня 2023 року № 01-21 до РУП ГУНП у Волинській області, письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 10 квітня 2023 року, письмовими поясненнями ОСОБА_3 .
Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність  ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи. 
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, оскаржувана постанова судді є законною та мотивованою, а накладене на нього стягнення відповідає повністю вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП. 
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу того, що під невиконанням батьківських обов`язків має бути вмінена не будь яка дія, а саме передбачена законом і виключна та, що стосується забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей, то з ними погодитися не можна.
Аналізуючи вимоги ст. 150 СК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Виховання - це планомірний та цілеспрямований вплив на свідомість та поведінку людини з метою формування певних установок, понять, принципів, ціннісних орієнтацій, які забезпечують необхідні умови для її розвитку, підготовки до життя та праці.
Обов`язок батьків щодо виховання дитини визначається як "міра належної поведінки, яка виявляється у особистому впливі на дитину, порівнюючи свої дії з вимогами педагогіки, нормами моралі та моральності та права з метою виховання її в дусі відданості Батьківщині".
Коментована стаття закріплює мінімальні вимоги до належної поведінки батьків щодо виховання дитини. Вона містить перелік тих дій, які батьки зобов`язані вчиняти щодо дитини з метою забезпечення її права на належне виховання та розвиток. До них закон відносить: піклування про здоров`я дитини; піклування про фізичний розвиток дитини; піклування про духовний розвиток дитини; забезпечення здобуття дитиною повної середньої освіти; підготовка дитини до самостійного життя; повага до дитини.
Крім того, стаття містить також і перелік тих дій, від яких батьки зобов`язані утримуватися при здійсненні виховання дитини. Вони зобов`язані утримуватися від: будь-яких видів експлуатації дитини; неповаги до дитини; фізичних покарань; таких видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Саме на засвоєння вказаних принципів і має бути спрямоване правове виховання дитини.
Однак сукупність матеріалів у справі чітко вказують на те, що виховний процес з боку ОСОБА_1 був недостатньо ефективним, а позиція захисту щодо обов`язку батька забезпечити належні умови проживання дитини не може обмежуватися лише матеріальним боком виховання дитини.
Як вже було зазначено раніше процес виховання це багатогранний процес, який є значно ширшим ніж закон, це квінтесенція: моралі, віри, права, релігії, життєвого досвіду, що полягає не лише у формальному дотриманні вимог закону одним із батьків щодо забезпечення дитині достатніх умов комфортного проживання, а це у першу чергу комунікація з дитиною, яка дозволяє відчути та побачити найдрібніші зміни в поведінці та настрої дитини, які дозволяють оперативно втрутитися батькам та надати певну допомогу дитині у виборі «вірного шляху».
Встановлені фактичні обставини справи вказують, що саме ОСОБА_1 ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків.
Таким чином, усі доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП шляхом закриття провадження у справі.
Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить сторона захисту, апеляційний суд не вбачає.
А тому, постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2023 року підлягає залишенню без змін відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 адвоката – Карпука Андрія Сергійовича залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2023 року, щодо  ОСОБА_1 , – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя
Волинського апеляційного суду В.А. Подолюк