ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року                                                                                 Справа № 924/121/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г. ,  суддя Філіпова Т.Л. 

секретар судового засідання Гончарук Б.О.

за участю представників сторін:
позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Фаворит-Авто" -                   не з`явився
відповідача фізичної особи-підприємця Раац Наталі Олександрівни - адв. Куркевич О.В.

розглянувши апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Фаворит-Авто"
на рішення Господарського Хмельницької області від 28.04.2023 р.
ухвалене у м. Хмельницькому, повний текст складено 02.05.2023 р.
у справі № 924/121/23 (суддя Музика М.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Фаворит-Авто"
до відповідача фізичної особи-підприємця Раац Наталі Олександрівни
про визнання недійсним правочину

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського Хмельницької області від 28.04.2023 р. у справі № 924/121/23 відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним правочину, укладеного сторонами у справі, та оформленого договором № 02/09/19-4  про надання юридичних послуг, додатком № 1 до договору № 02/09/19-14 про надання правової допомоги від 02.09.2019 р.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Фаворит-Авто" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 28.04.2022 р. у справі                 № 924/121/23 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Скаржник не погоджується з рішенням Господарського суду Хмельницької області з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом норм матеріального права та прийняття оскаржуваного судового рішення з порушенням норм процесуального права.      
Посилається на пункти 2.1., 7.1., 7.23.-7.25., 7.26.1, 7.27.-7.28. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ФАВОРИТ-АВТО» і звертає увагу суду, що у відповідності до наведених положень статуту укладення такого правочину 30.09.2021 р. могло бути здійснено генеральним директором товариства Харуном Л.В. виключно на підставі рішення учасника товариства, що володіє 100% статутного капіталу -         ОСОБА_1, тоді як  уповноваженим органом товариства таке рішення не приймалось і оскаржуваний договір не був схвалений одноособовим учасником товариства.
Посилаючись на ст.ст. 17, 203, 215, 237, 239, 241 ЦК України і звертає увагу суду, що контрагент товариства за договором - фізична особа підприємець Раац Н.О. діяла недобросовісно і нерозумно.
Доводить, що підписаний сторонами оспорюваний договір містить посилання на компетенцію генерального директора Товариства Харуна Л.В, як такого, що «діє на підставі статуту», а отже відповідач повною мірою усвідомлював особливості повноважень представника контрагента та підписуючи договори підтвердив це. 
Вважає, що «рамковий трудовий контракт» від 16.05.2018 р. відповідно до норм                 ст. ст. 80, 8, 83, 84, 87 Цивільного кодексу України, ст.ст. 57,65 Господарського кодексу України, ст.11 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» не є установчим документом в розумінні цивільного та господарського законодавства, що врегульовує питання компетенції керівника товариства на укладення правочинів.
Доводить, що надані відповідачем первинні документи на підтвердження господарських операцій за спірним правочином не підтверджують їх реальне вчинення, оскільки акти надання послуг до договору не відповідають критеріям первинних документів в розумінні ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Відтак, генеральний директор позивача - Харун Л.В., вчиняючи оспорений правочин на підставі статуту, за відсутності попередньої письмової згоди єдиного учасника товариства, перевищив свої повноваження, а відповідач, будучи обізнаним про наявність обмежень повноважень Харуна Л.В., вчиняючи правочин, діяв не проявивши розумну обачність.
За наведених обставин просить скасувати рішення Господарського Хмельницької області від 28.04.2023 р. у справі № 924/121/23 винести постанову про задоволення позовних вимог.

Відповідачем фізичною особою-підприємцем Раац Н.О. поданий до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Пояснює, що договір про надання юридичних послуг № 02/09/19-4 від 02.09.2019 р. та акт, платіжне доручення № 1433) з призначенням платежу: «за послуги згідно                       рах. № 04/11Р від 04.11.2019р. без ПДВ» спростовують твердження позивача.

В судове засідання 18.07.2023 та 25.07.2023 позивач не забезпечив явку представника, тоді як був повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи в установленому порядку /а.с.63, 70 у т.2/.
Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка учасників справи, повідомлених в установленому порядку про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Визначальним з урахуванням наведених норм є можливість розгляду справи в даному судовому засіданні, а не явка в судове засідання представників сторін/учасників.
Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи, явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Фаворит-Авто" за наявними у справі матеріалами.

В судових засіданнях представник відповідача фізичної особи-підприємця Раац Наталі Олександрівни заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
25.07.2023 р. відповідач фізична особа-підприємець Раац Наталія Олександрівна подав до апеляційного суду клопотання про долучення доказів - належним чином посвідчених копій рахунку № 04/11Р від 04.11.2019 р. та платіжного доручення № 1433 від 27.11.2019 р. Посилаючись на норми ст. 61 ГПК України /а.с. 71-75 у т.2/, пояснив  в судовому засіданні, що дані докази фактично не є новими, оскільки були подані в суді першої інстанції, разом з відзивом на позовну заяву /а.с. 57-64 у т.1/ як додаток 1,2 до відзиву. Звертає увагу суду, що під час ознайомлення з матеріалами справи в електронній системі E-суд, дізнався про фактичну відсутність вказаних додатків в матеріалах справи, а також про те, що судом апеляційної інстанції акту про відсутність вказаних додатків складено не було, у зв`язку з чим просить визнати вищенаведені обставини поважними.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає поважними обставини, зазначені у клопотанні, тому вважає за можливе прийняти до справи  на стадії апеляційного перегляду рішення суду. 

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.
Статутом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Фаворит-Авто», затвердженим рішенням учасника № 07/05/19 від 07.05.2019 р., товариство є суб`єктом господарювання, що діє на принципах самоокупності (п. 1.1).
Відповідно до п. 1.4 статуту учасником товариства є фізична особа - резидент ОСОБА_1 . 
Органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган. Вищим органом товариства є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства та/або призначених ними представників. Учасник вправі в будь-який час змінити свого представника у загальних зборах учасників. Учасники товариства мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі (п. 7.1).
Згідно із п. 7.2. статуту річні загальні збори учасників скликаються протягом шести місяців наступного за звітним року, якщо інше не встановлено законом. До порядку денного річних загальних зборів учасників обов`язково вносяться питання про розподіл чистого прибутку товариства, про виплату дивідендів та їх розмір.
Відповідно до п. 7.3. статуту загальні збори учасників скликаються виконавчим органом товариства шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства.
Загальні збори учасників також: 1) з ініціативи виконавчого органу товариства; 2) на вимогу учасника або учасників товариства, які на день подання вимоги в сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу товариства; іншими способами з питань визначених законодавством України (п. 7.9. статуту).
До виключної компетенції загальних зборів учасників товариства відноситься вирішення питань, зокрема: внесення змін до статуту товариства, обрання директора товариства або членів колегіального виконавчого органу, визначення форм контролю та нагляду за діяльністю виконавчого органу товариства, прийняття інших рішень, віднесених законодавством України до компетенції загальних зборів учасників (п. 7.18 статуту).
У товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника (п. 7.23 статуту).
Згідно з п. 7.24 статуту у товаристві створюється виконавчий орган - дирекція на чолі з генеральним директором, який здійснює управління поточною діяльністю товариства. 
До компетенції директора належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів (п. 7.25 статуту).
У п. 7.26.1 статуту зазначено, що генеральний директор, керівники структурних підрозділів, філій, представництв, інші посадові особи товариства не мають права без попередньої письмової згоди загальних зборів учасників товариства здійснювати дії, зокрема: укладати правочини - угоди (договори), сума внеску (витрат) товариства при виконанні яких або загальна сума (ціна) договору перевищує 50000 гривень.
Генеральний директор підзвітний загальним зборам учасників та організовує виконання їхніх рішень. Генеральний директор не вправі приймати рішення, обов`язкові для учасників товариства (п. 7.27 статуту).
Відповідно до п. 7.28 статуту генеральний директор товариства діє від імені товариства в межах, встановлених законодавством України та цим статутом, а також має право діяти від імені товариства без довіреності.
За умовами п. 8.1 статуту статутний капітал товариства становить 550000,00 грн і сформований повністю. Вклад учасників та їх частки у статутному капіталі становлять: частка ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Фаворит-Авто» - 550000,00 грн., що становить 100% статутного капіталу товариства.
15.05.2018 р. протоколом № 15/05/18 загальних зборів учасників Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Фаворит-Авто» погодили укладення та уповноважили генерального директора товариства Харуна Л.В. на підписання будь-яких правочинів без обмежень, зокрема, але невиключно: договорів про надання юридичних послуг з правом визначення істотних умов таких правочинів на власний розсуд та без обмеження сум та строку дії кожного з вказаних правочинів /а.с.68 у т.1/. 
16.05.2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Фаворит-Авто» в особі Гвоздьова М.О., який діє на підставі протоколу № 15/05/18 загальних зборів учасників товариства від 15.05.2018 р. та Харун Л.В. уклали рамковий трудовий договір про те, що Харун Л.В. з 16.05.2018 р. призначається на посаду генерального директора товариства, терміном на п`ять років /а.с. 69-70 у т.1/.
Як зазначено у п.1.1.-1.3. даний рамковий трудовий контракт укладається між сторонами з метою регулювання відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Фаворит-Авто», як роботодавцем та Харуном Леонідом Васильовичем , як працівником. В межах дії даного рамкового трудового контракту сторони можуть укладати інші трудові контракти, які можуть містити відмінні умови від даного рамкового трудового контракту, але в будь-якому випадку не можуть звужувати повноваження керівника та змінювати права Товариства за даним рамковим трудовим контрактом; на підставі контракту виникають трудові відносини між керівником Товариства та Вищим органом Товариства.
У п.1.4. визначено, що керівник, який уклав цей контракт, є повноважним представником Товариства під час реалізації повноважень, функцій, обов`язків Товариства, передбачених актами законодавства, Статутом Товариства, Положенням про дирекцію Товариства, іншими нормативними документами, протягом всього строку дії цього контракту. Зокрема, керівник має право укладати будь-які правочини, зокрема, але не виключно: договори купівлі-продажу автомобілів, договори лізингу, договори надання послуг з ремонту та обслуговування автомобілів, договори про надання поворотної фінансової допомоги, договори поставки, договори підряду, договори про надання банківських послуг, договори банківської гарантії, комісійні договори, дилерські договори, договори страхування, договори доручення, агентські договори, договори про надання юридичних послуг, договори про проведення аудиту, договори безповоротної фінансової допомоги, договори про закупівлю товарів та/або послуг за державні кошти, договори співробітництва, договори з надання послуг з консультування з питань комерційної діяльності та керування, договори про надання послуг  з керування комп`ютерним устаткуванням, договори з надання послуг з комп`ютерного програмування, договори оплатного та безоплатного зберігання, договори перевезення, кредитні договори, договори поруки, договори уступки права вимоги, договори переведення боргу, договори оренди, договори суборенди, договори про зарахування однорідних зустрічних вимог, договори оренди, відчуження, застави основних засобів, інших матеріальних цінностей, що належать Товариству, договори купівлі-продажу, договори оренди та/або суборенди транспортних засобів, договори позички, договори про внесення змін/додаткових угод про внесення змін до зазначених договорів та договорів/додаткових угод про розірвання зазначених договорів, з правом визначення істотних умов таких правочинів на власний розсуд та без обмеження сум та строку дії кожного з вказаних право чинів (п.2.6. рамкового трудового договору).
02.09.2019 р. ТОВ «Торговий дім «Фаворит-Авто» в особі генерального директора Харуна Л.В. як замовник та ФОП Раац Наталя Олександрівна як виконавець уклали договір про надання юридичних послуг /а.с. 15-16 у т.1/, відповідно до замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати замовнику юридичні послуги, вказані в додатку № 1 до цього договору, в обсязі та на умовах, передбачених договором. Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою замовника.
Відповідно до п. 2.2 договору виконавець надає замовнику юридичні послуги в строк до 30.11.2019 р.
Відповідно до п. 3.1 договору виконавець зобов`язаний, зокрема: надати замовнику юридичні послуги на умовах, визначених у цьому договорі.
В свою чергу замовник зобов`язаний, зокрема: протягом двох робочих днів оплатити розраховані виконавцем будь-які обов`язкові платежі, що виникли в межах надання юридичних послуг виконавцем; зобов`язаний оплатити надані юридичні послуги на умовах і в порядку, визначених цим договором (п. 3.2).
Згідно з п. 4.1 договору вартість юридичних послуг, що надаються замовнику виконавцем узгоджена сторонами та зазначена в додатку № 1 до цього договору і становить                                 200000,00 грн. без ПДВ.
Наданих послуг підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг                   (п. 4.3 договору). Відповідно до п. 4.4 договору підставою для оплати юридичних послуг наданих виконавцем є рахунок, який надається замовнику разом з актом прийому-передачу наданих послуг.
Згідно із п. 4.5 договору замовник оплачує надані юридичні послуги протягом 30 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг.
Згідно з п. 5.1 договору у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність згідно з законодавством України і положень цього договору.
Відповідно до п. 5.3 договору за прострочення оплати наданих юридичних послуг, замовник, сплачує на користь виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен календарний день такого прострочення, а у разі прострочення оплати наданих юридичних послуг на більш ніж 30 календарних днів, штраф в розмірі 20 % від вартості наданих юридичних послуг.
Згідно з п.7.1-7.2 цей договір набирає юридичної сили з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2019 р., але не раніше ніж до повного виконання сторонами своїх зобов`язань /а.с. 15-16 у т. 1/.
02.09.2019 р. підприємець Раац Наталя Олександрівна як виконавець» та ТОВ «Торговий дім «Фаворит-Авто» в особі генерального директора Харуна Л.В. як замовник уклали додаток № 1 до договору, відповідно до якого сторони погодили наступний перелік послуг, які надаються виконавцем:
   аналіз поточної роботи товариства на предмет відповідності чинному законодавству України в сфері: 
   здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери; 
  надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних    засобів; 
 гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни дорожніх   транспортних засобів; 
    захисту прав споживачів; 
    охорони праці; 
    екологічної безпеки; 
    метрології та стандартизації; 
    пожежної безпеки.; 
    кадрової роботи; 
    ведення договірної роботи; 
    оформлення первинної бухгалтерської документації. 
    підготовка інформаційних матеріалів за результатами проведеного аналізу; загальна вартість юридичних послуг - 200000,00 грн. /а.с. 17 у т. 1/.
31.10.2019 р. підприємець Раац Наталя Олександрівна (виконавець) та ТОВ "Торговий дім "Фаворит-Авто" в особі генерального директора Харуна Л. В. (замовник) склали акт приймання-передачі наданих послуг, відповідно до п. 1 якого виконавець з 02.09.2019 по 31.10.2019 надав замовнику послуги відповідно до договору про надання юридичних послуг № 02/09/19-4 від 02.09.2019 р., а замовник прийняв надані послуги. Акт підписаний обома сторонами і скріплено печаткою замовника 
Згідно з п. 2 акту вартість послуг, що складається з юридичних послуг, вказаних в додатку № 1 до договору про надання юридичних послуг № 02/09/19-4 від 02.09.2019 р., за період, вказаний в п. 1 цього акту, становить 200000,00 грн. 
Згідно з п. 3 акту жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу в цілому послуг замовник до виконавця не має /а.с. 18 у т. 1/.
04.11.2019 р. ФОП Раац Наталя Олександрівна виписаний рахунок № 04/11Р замовнику ТОВ "Торговий дім "Фаворит-Авто" на суму 200000,00 грн. (за юридичні послуги)   /а.с. 72 у т.2/.
27.11.2019 р. ТОВ "Торговий дім "Фаворит-Авто" платіжним дорученнями № 1433                перерахувало ФОП Раац Н. О. кошти у загальній сумі 200000,00 грн. /а.с. 73 у т. 2/.
 Рішенням власника (учасника) товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" № 1/2022 від 15.07.2022 р. припинено повноваження та звільнено з посади генерального директора товариства Харуна Л.В. з 15.07.2022 р. та призначено з 16.07.2022 р. генеральним директором товариства Гвоздьову Д.М. 
У позові позивач просить визнати недійсним правочин, укладений сторонами у справі та оформлений договором №02/09/19-4      про надання юридичних послуг та додатком №1 до договору №02/09/19-14 про надання правової допомоги від 02.09.2019 р.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на положення ст. ст. 44, 48 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", п. 7.26.1 статуту та вказує, що оспорений правочин укладений генеральним директором товариства з перевищенням наданих повноважень, за відсутності рішення учасника товариства, що володіє 100% статутного капіталу, як це передбачено установчими документами. При цьому зазначає, що оспорений договір містить посилання щодо компетенції генерального директора товариства як такого, що діє на підставі статуту, а, отже, відповідач, проявивши розумну обачність, не міг не знати про обмеження повноважень генерального директора товариства щодо представництва, повною мірою усвідомлював особливості повноважень представника контрагента та підписуючи договір підтвердив це. 
Також доводить, що правочин вчинено внаслідок зловмисної домовленості обох сторін правочину, про що свідчить значне завищення вартості наданих послуг, відсутність детальних документів про їх виконання, приховування таких документів від позивача; придбані послуги не є такими, що належать до господарської дальності товариства, не спричинили реальні зміни майнового стану товариства.
Крім того, посилаючись на ч. ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України, позивач вважає, що оспорюваний правочин містить ознаки фіктивного правочину, так як не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, оскільки відсутні належно оформлені первинні документи, що в повній мірі відображають такі операції, посвідчують мету, об`єктивну необхідність, економічну доцільність отримання відповідних послуг та послуги відповідачем не надавались.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 28.04.2023 у даній справі               № 924/121/23 у позові відмовлено, і колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 202 ЦК України визначено правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У статті 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно з ч. 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою  статті 203 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний) правочин.
Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Визнання правочину недійсним п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено як один із способів захисту цивільних прав та інтересу.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, необхідно встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17).
Згідно зі ст..ст. 2, 80, 91, 92 ЦК України юридична особа є учасником цивільних відносин та наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю. 
Відповідно до ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.
Частиною 2 статті 65 ГК України встановлено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.
Юридична особа вчиняє правочини через свої органи, що з огляду на норми статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами (постанова Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 915/1153/20).
Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Верховний Суд у постанові від 11.12.2018 у справі № 910/22627/17 зазначив, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу юридичної особи та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом юридичної особи протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.
Разом з тим обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу юридичної особи необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 668/13907/13-ц, постановах Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 911/604/19, від 07.06.2022 у справі № 916/3351/20).
У зв`язку з наведеним, згідно з усталеною позицією Верховного Суду, господарському суду слід виходити з того, що контрагент знає (або повинен знати) про обмеження повноважень представника юридичної особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, або якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.
Судом встановлено, що 02 вересня 2019 року підприємець Раац Н.О. та ТОВ «Торговий дім «Фаворит-Авто» уклали договір про надання юридичних послуг № 02/09/19-4, додаток   № 1 до цього ж договору, згідно з яким замовник ТОВ «Торговий дім «Фаворит-Авто» доручає, а виконавець ФОП Раац Н.О. зобов`язується надати замовнику послуги вказані в додатку № 1 до цього договору, в обсязі та на умовах, передбачених даним договором /а.с. 15-16 у т.1/. 
Судом встановлено, що в преамбулі договору про надання юридичних послуг                № 02/09/19-4 зазначено, що від імені позивача діяв генеральний директор Харун Леонід Васильович на підставі статуту.      
Зідно з ч. 1 ст. 11 Закону України "Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю" установчим документом товариства є статут. Відповідно до       ч. 1 ст. 44 Закону України "Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю" законом або статутом товариства може встановлюватися особливий порядок надання згоди уповноваженими на те органами товариства на вчинення певних правочинів залежно від вартості предмета правочину чи інших критеріїв (значні правочини).
У товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника (п. 7.23 статуту). 
Як зазначено вище, на час укладання договору діяв статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Фаворит-Авто», затверджений рішенням учасника              № 07/05/19 від 07.05.2019 р., пунктом 7.26.1 якого передбачено, що, зокрема генеральний директор не має права без попередньої письмової згоди загальних зборів учасників товариства укладати правочини - угоди (договори), сума внеску (витрат) товариства при виконанні яких або загальна сума (ціна) договору перевищує 50000 грн.
Відповідно до пунктів 1.4, 8.1 статуту учасником товариства є фізична особа - резидент ОСОБА_1 , частка її у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Фаворит-Авто» становить 100 % статутного капіталу товариства.
Отже, для вчинення генеральним директором позивача від імені останнього правочину з ціною понад 50000 грн. необхідною передумовою є отримання попередньої письмової згоди єдиного учасника товариства на вчинення такого правочину, яка (згода) оформляється одноособовим письмовим рішенням учасника.
Позивач в підтвердження того, що оспорюваний договір було укладено (вчинено) представником позивача - генеральним директором Харуном Л.В. з перевищенням повноважень посилається на положення Статуту ТОВ "Торговий дім "Фаворит Авто", затвердженого рішенням учасника № 07/05/19 від 07 травня 2019 року /а.с. 19-15 у т.1/.
Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 ЦК України).
На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.
Таким чином, для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.
Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України постановах від 27.04.2016 у справі №    6-62цс16, 12.04. 2017 у справі №    6-72цс17. Таких же висновків дійшла і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 668/13907/13-ц.
Верховний Суд у постанові від 11.12.2018 у справі №910/22627/17 зазначив, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу юридичної особи та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом юридичної особи протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 р. у справі №668/13907/13-ц зробила правовий висновок, за яким для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання.
Колегія суддів встановила, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин недобросовісності та нерозумності в поведінці відповідача при вчиненні спірного правочину.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 46 Закону України "Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю" значний правочин, правочин із заінтересованістю, вчинений з порушенням порядку прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки товариства лише у разі подальшого схвалення правочину товариством у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення.
Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.
До відносин щодо схвалення значного правочину застосовується також правило абзацу другого частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України.
Окрім того, згідно із постановою Верховного Суду від 30.09.2021 у справі №916/3583/20, вчинення правочину органом (посадовою особою) юридичної особи з перевищенням наданих йому повноважень може бути підставою для недійсності такого правочину не лише за умови обізнаності контрагента про наявність відповідного обмеження повноважень (коли він знав чи за всіма обставинами не міг не знати про такі обмеження), а також і за відсутності подальшого схвалення правочину.
У постановах від 02.04.2019 у справі №904/2178/18, від 05.07.2022 у справі №910/2958/20 Верховний Суд вказав, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.
Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 05.07.2022 у справі №910/2958/20, від 23.11.2021 у справі №911/604/19, від 30.09.2021 у справі №916/3583/20, від 11.08.2021 у справі №910/9108/20, від 04.03.2021 у справі №905/1132/20, від 14.08.2018 у справі                № 910/15151/17, від 20.03.2018 у справі №910/8794/16, неодноразово викладав правову позицію згідно з якою при оцінці обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення.
Вище встановлено, що оспорений договір і додаткова угода підписані генеральним директором позивача, ним також підписано акт приймання-передачі наданих послуг. При цьому договір і акт скріплені печаткою позивача, що підтверджує повноваження особи на вчинення правочину. Судом враховано, що в подальшому, позивачем вчинено оплату за послуги на підставі акту та рахунку відповідача, і такі діі позивача свідчать про подальше схвалення правочину, який відбувся.
При цьому, суд бере до уваги, що за змістом ст. 241 ЦК України схвалення може також відбутися у формі мовчазної згоди.
Суд зауважує, що згідно із ст. ст. 28-29 Закону України "Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю" органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган. Загальні збори учасників є вищим органом товариства.
В силу ст. 30 Закону України "Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства.
Згідно з ч. 2 ст. 31 Закону України "Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю" річні загальні збори учасників скликаються протягом шести місяців наступного за звітним року, якщо інше не встановлено законом. До порядку денного річних загальних зборів учасників обов`язково вносяться питання про розподіл чистого прибутку товариства, про виплату дивідендів та їх розмір.
У товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника (ч. 1 ст. 37 Закону України "Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю").
Відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України "Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю" виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників і наглядовій раді товариства (у разі утворення) та організовує виконання їхніх рішень.
Аналогічні положення містяться в п. п. 7.1., 7.2, 7.18, 7.23 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Фаворит-Авто».
Так, згідно з п. 7.27 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Фаворит-Авто» генеральний директор підзвітний загальним зборам учасників.
Одночасно суд бере до уваги, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом (ст. 3 Господарського кодексу України).
Відповідно до статей 42, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється, зокрема, на основі принципів комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.
Тобто, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій.
Таким чином, в цьому випадку єдиним учасником товариства, створеного для отримання прибутку, є ОСОБА_1 , яка одноособово приймає рішення віднесені до компетенції загальних зборів, результати яких оформлюються письмовим рішенням, а також, за відсутності наглядової ради, здійснює контроль за виконавчим органом.
Згідно з нормами ч. ч. 1-2 ст. 41 Закону України "Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю" на вимогу учасника чи учасників, яким сукупно належить 10 і більше відсотків статутного капіталу товариства, проводиться аудит фінансової звітності товариства із залученням аудитора (аудиторської фірми), не пов`язаного (не пов`язаної) майновими інтересами з товариством, посадовими особами товариства чи з його учасниками. У такому разі учасник (учасники) товариства самостійно укладає з визначеним ним аудитором (аудиторською фірмою) договір про проведення аудиту фінансової звітності товариства, в якому зазначається обсяг аудиторських послуг. 
В той же час, матеріалами справи не підтверджено, що в період з 01.01.2020 до моменту звернення до суду (30.01.2023) із позовом в цій справі, позивач в особі його вищого органу - загальних зборів, здійснював контроль за діяльністю генерального директора товариства. Матеріали господарської справи не містять рішення про проведення аудиту фінансово-господарської діяльності товариства, як і не містять будь-яке рішення учасника щодо висловлення незгоди із спірним правочином.
Тобто, в цьому випадку мала місце тривала мовчазна згода позивача (його засновника) зі спірним правочином, а сама позиція позивача, як вбачається зі змісту позовної заяви, змінилася лише після отримання відзиву у справі № 924/2/23. 
Разом з тим, як зазначено вище, 16.05.2018 р. з генеральним директором строком на п`ять років укладений трудовий контракт - рамковий трудовий договір, у п.1.4. якого визначено, що керівник, який уклав цей контракт, є повноважним представником Товариства, зокрема, має право укладати будь-які правочини, зокрема, але не виключно договори договори про надання юридичних послуг, з правом визначення істотних умов таких правочинів на власний розсуд та без обмеження сум та строку дії кожного з вказаних право чинів (п.2.6. рамкового трудового договору). Зміни до трудового контракту не внесені, що створює певне нерозуміння положень статуту щодо повноважень генерального директора та вже існуючої у такій формі згоди на укладення договору без обмеження сум.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оспорюваний правочин - договір про надання юридичних послуг відбувся та був схвалений зі сторони позивача, в тому числі мовчазною згодою.
Щодо фіктивності оспорюваного правочину як підстави для визнання його недійсним колегія суддів відзначає, що згідно з ч. 1 та 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. Сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним.
Відповідно до норм стаття 901 (глава 63) ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Статтею 903 ЦК України визначено, що замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Про реальне здійснення господарської операції в даному випадку свідчить складання акту приймання послуг, який є належним первинним документом з огляду на зміст такого правочину як послуга. 
Суд, з`ясовуючи питання щодо фіктивності договору, як укладеного всупереч інтересам позивача, має з`ясувати дійсні наміри сторін, тобто чи була мета укладення договору іншою, аніж це випливає зі змісту договору.
Скаржник єдиним доводом щодо фіктивності правочину зазначає, що акти надання послуг до договору не відповідають критеріям первинних документів в розумінні ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Такі доводи скаржника колегія суддів оцінює як безпідставні. Колегія суддів зазначає, що вищевказаний акт приймання-передачі наданих послуг та платіжне доручення є первинними документами, які за своїм змістом містять реквізити, обов`язковість яких передбачена  ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та які є належними та допустимими доказами, що підтверджують фактичне надання/отримання юридичних послуг та фіксують факт здійснення господарських операцій.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц зазначила, що основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
За наведених, встановлених у даній справі обставин в їх сукупності судом не встановлено ознак, за яких спірний правочин може бути визнаний недійним, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського Хмельницької області від 28.04.2023 р. у справі № 924/121/23 ґрунтується на матеріалах справи, відповідає чинному законодавству, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.
Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст.  129, 269, 270, 276, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд
                              
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Фаворит-Авто" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.04.2023 р. у справі № 924/121/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.
Матеріали справи № 924/121/23 повернути Господарському суду Хмельницької області.

        Повний текст постанови складений 04.08.2023 р.

Головуючий  суддя                                                                      Маціщук А.В. 

Суддя                                                                                              Петухов М.Г.  

Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.