ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 682/1747/22
Провадження № 22-ц/4820/1236/23

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2023 року (суддя Мотонок Т.Я.) за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу,
в с т а н о в и в :
У вересні 2022 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» (далі АТ «Хмельницькгаз») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу.
Позовні вимоги мотивувало тим, що АТ «Хмельницькгаз» є оператором газорозподільної системи, що здійснює розподіл (транспортування) природного газу споживачам усіх категорій на території Хмельницької області, в тому числі відповідачу.
Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з газорозподільчої системи та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором газорозподільчої системи, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключено їхній об`єкт.
Приєднанням споживача до умов договору на розподіл, тобто переміщення природного газу, є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання та/або сплати рахунка Оператора ГРМ, та/або документального підтвердження споживання природного газу.
Отже, згодою споживача про приєднання до умов цього договору та підтвердження його укладання можуть бути як заява-приєднання до умов договору, так і сплата рахунка Оператора ГРМ, так і факт споживання природного газу споживачем.
Фактом приєднання побутових споживачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до умов договору розподілу природного газу є: роздруківка з особового рахунку відповідачів, витяги з відомості зняття контрольних показників лічильників газу від 04.10.2019 року, від 27.03.2022 року, акт підключення газових приладів від 28.10.2021 року, оплата відповідачами за розподіл газу 31.03.2021 року у розмірі 500 грн.
Відповідно до умов Типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільчих систем. Тариф, встановлений згідно з договором є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), затверджені тарифи на послуги розподілу природного газу для АТ «Хмельницькгаз». Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ.
Відповідачі не виконали взяті на себе зобов`язання зі своєчасного розрахунку за послуги з розподілу природного газу, у зв`язку з чим мають заборгованість перед АТ «Хмельницькгаз» за надану послугу за період з 01.06.2020 р. по 31.08.2022 р. в розмірі 3655,44грн.
18 лютого 2021 року Славутським міськрайонним судом було видано судовий наказ (справа №682/302/21) на стягнення з ОСОБА_2 1354,98 грн. за період з 01.01.2020 р. по 31.01.2021 р. 
Із урахуванням викладеного, позивач просив суд: стягнути із відповідачів решту заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 2300,46 грн., за період з 01.02.2021 р. по 31.08.2022 р., а також судовий збір в сумі 2481 грн.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2023 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «Хмельницькгаз» заборгованість за послуги з розподілу природного газу в розмірі 2300,46 грн. та судовий збір в розмірі 2481 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідачами було порушено умови договору постачання природного газу щодо своєчасної та повної оплати, а тому позов підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні її клопотання щодо залучення до участі у справі представника відповідачки на підставі довіреності, яку необхідно було засвідчити суддею, чим порушено право відповідачки на правову допомогу передбачену ст.59 Конституції України, при цьому, ухвалу суду про відмову в задоволенні клопотання постановлено не було. Вказує, що постанови НКРЕКП №3047 від 24.12.2019 року та №2784 від 30.12.2020 року, якими користується позивач для нарахування заборгованості, не зареєстровані у Міністерстві юстиції, а отже не набрали чинності, що суперечить ст.117 Конституції України. Оскаржуване судове рішення не відповідає чинним нормам законодавства України, а тому позов до відповідачки подано безпідставно.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують вимог позовної заяви та висновків суду першої інстанції, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є споживачами послуг з розподілу природного газу, що надаються АТ «Хмельницькгаз» – оператора газорозподільної системи за адресою: АДРЕСА_1 , за якою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Відповідно до судового наказу Славутського міськрайонного суду від 18.02.2021 року по справі №682/302/21 з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за розподіл природного газу в розмірі 1354,98 грн.
Згідно розрахунку заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , загальний борг за період з 01.02.2021 року по 31.08.2022 року становить 2300,46 грн. У квітні 2021 року сплачено 500 грн. 
30 червня 2022 року АТ «Хмельницькгаз» було надіслано претензію ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо необхідності у 10-денний термін сплатити заборгованість з розподілу природного газу, оскільки у іншому випадку АТ «Хмельницькгаз» вимушений буде звернутися до суду із позовною заявою.
Взаємовідносини між споживачами ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1  та АТ «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494 (далі - Кодексом ГРМ), постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.
Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.
Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.
Доступ до газорозподільної системи - це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.
Оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління;
Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.
Згідно з пунктом 5 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.
Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.
Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.
Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.
Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.
Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.
Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема мають містити присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку, величину приєднаної потужності об`єкта споживача та перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності).
У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.
Підпунктом 6 пункту 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування не облікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу.
Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ). 
Наявними у справі доказами достовірно підтверджено, що оператором газорозподільної системи на території Хмельницької області на підставі відповідної ліцензії є АТ «Оператор газорозподільчої системи «Хмельницькгаз», а ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є споживачами послуг з розподілу природного газу за АДРЕСА_1 , якому присвоєно номер особового рахунку НОМЕР_1 , і фактично споживають природний газ та частково сплачували його вартість, письмової заяви про припинення розподілу природного газу відповідачами не надано, а отже, між сторонами існують договірні правовідносини, оформлені шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу.
Таким чином, акцептування відповідачем договору про розподіл природного газу, а отже і факт приєднання побутових споживачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до умов зазначеного договору, відбулось шляхом вчинення ними дій, зокрема щодо щомісячного споживання різних об`ємів природного газу, що підтверджується зміною показань газового лічильника за адресою споживачів по особовому рахунку НОМЕР_1 та вбачається з розрахунку місячної вартості послуги розподілу природного газу, а також частковою оплатою вартості спожитого газу постачальнику АТ «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» у квітні 2021 року в розмірі 500 грн.
АТ «Хмельницькгаз» як Оператор ГРМ свої зобов`язання перед відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виконало в повному обсязі та надало послуги з розподілу природного газу, однак відповідачі не виконують взяті на себе зобов`язання, не сплачують вартість доставки природного газу, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 3655,44 грн. та з урахуванням судового наказу від 18.02.2021 року до стягнення з відповідачів підлягає заборгованість за послуги з розподілу природного газу в розмірі 2300,46 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що постанови НКРЕКП є нечинними, не зареєстровані в Міністерстві юстиції України та не оприлюднені в «Офіційному віснику» та «Урядовоу кур`єрі», суд зазначає наступне.
Так, згідно ч.6 ст.14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви про їх оскарження.
Згідно ч.7 ст.14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення. Регулятор оприлюднює свої рішення не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття. Інші рішення Регулятора набирають чинності з дня їх прийняття, якщо рішенням не встановлено більш пізній строк набрання чинності, та доводяться до відома осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому Регулятором.
Згідно ч.8 ст.14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" рішення Регулятора, крім тих частин рішень, що містять таємну інформацію, підлягають оприлюдненню протягом п`яти робочих днів з дня їх прийняття на офіційному веб-сайті Регулятора. Обсяг конфіденційної інформації, що не підлягає розкриттю, визначається Регулятором на підставі клопотання заінтересованих осіб з урахуванням вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації".
Згідно ч.9 ст.14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.
Відповідно до ч.3 ст. 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторні акти, прийняті Національним банком України, Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення, іншими державними органами, центральними органами виконавчої влади, державними спеціалізованими установами та організаціями, некомерційними самоврядними організаціями, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також їх посадовими особами, офіційно оприлюднюються в «Офіційному віснику» та у газеті «Урядовий кур`єр» не пізніш як у десятиденний строк після їх державної реєстрації або прийняття та підписання, у випадку, якщо ці регуляторні акти не підлягають державній реєстрації.
Водночас, відповідно до ч.2 ст.3 цього ж Закону дія цього Закону не поширюється на здійснення регуляторної діяльності, пов`язаної з прийняттям: актів, якими встановлюються ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги; актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Отже, рішення НКРЕКП не потребують державної реєстрації Міністерством юстиції України, а також не потребують їх публікації в «Офіційному віснику» та у газеті «Урядовий кур`єр», а набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції права апелянтки на представництво її інтересів у суді на підставі довіреності посвідченої судом фахівцем з газових питань Міхаліним В.Г., то вони не спростовують висновки суду та не впливають на їх правильність.
Як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції неодноразово відкладав розгляд справи для реалізації ОСОБА_1 свого права на представництво її інтересів у суді іншою особою. Після відкладення розгляду справи із наданням можливості апелянту представляти її інтереси в суді іншою особою, яка не є фахівцем в галузі права, то така особа до суду з`являлася, а на довіреності, яку надавалася апелянткою для посвідчення суддею був відсутній підпис ОСОБА_3 , зв`язку з чим посвідчити довіреність відповідно до частини 2 статті 62 ЦПК України у суду не було підстав.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактами та обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд – 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді                                                                                Т.О. Янчук

       Л.М. Грох

       О.І. Ярмолюк