РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 серпня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 569/4161/21
Провадження № 22-ц/4815/320/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
               
головуючого судді – Шимківа С.С.,
суддів: –  Ковальчук Н.М., Хилевич С.В.,
секретар судового засідання – Ковальчук Л.В.,

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач –  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог 
щодо предмета спору – Друга рівненська державна нотаріальна контора 
Рівненської області
– приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального 
округу Рівненської області Усик Світлана Іванівна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1 – адвокатом Тищук Катериною Павлівною на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2022 року (ухвалене у складі судді Першко О.О.; повний текст рішення виготовлено 28 листопада 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Друга Рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області, приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Усик Світлана Іванівна про визнання заповіту недійсним,-

       в с т а н о в и в :

26 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Друга рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області, приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Усик Світлана Іванівна, про визнання заповіту недійсним.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 
19 травня 2005 року на її ім`я ОСОБА_3 було складено заповіт на належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 та грошові вклади, що знаходяться в ощадних касах м. Рівного. 
30 грудня 2020 року вона звернулась з заявою про прийняття спадщини. Однак, за повідомленням Другої Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області їй стало відомо, що від імені померлого ОСОБА_3 04 грудня 2008 року за реєстровим №6183 складено новий заповіт на ім`я її сестри ОСОБА_2 .
При вчиненні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі, заповіт складено за наполяганням відповідача. Дійсне волевиявлення заповідача було таким, що на випадок смерті належне йому майно та грошові вклади її батько заповідав їй, що і раніше було викладено в заповіті. Таке розпорядження ОСОБА_3 було зроблено в зв`язку з тим, що він залишив ОСОБА_2 земельну ділянку та збудував будинок в с. Городок, Рівненського району, Рівненської області.
Відповідач, скориставшись хворобою батька, обманним шляхом спонукала скласти на своє ім`я заповіт. Заповіт на ім`я ОСОБА_2 посвідчений в період загострення його хвороби психічного розладу, в зв`язку з чим він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 
У заповіті на ім`я ОСОБА_2 вказано, що у зв`язку з хворобою ОСОБА_3 заповіт вчинено при свідках, однак не вказано який був діагноз хвороби заповідача, не витребувана довідка про його психічний стан.
Перебуваючи у важкому стані під час хвороби, заповідач ОСОБА_3 не міг самостійно прочитати текст заповіту. Підтвердженням того, що заповіт не був прочитаний заповідачем є те, що в заповіті відсутній його власноручний підпис у графі, що текст заповіту прочитано ним вголос та підписано, що є порушенням Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Дійсною волею заповідача було заповісти все своє майно на її ім`я, що підтверджується складеним ним заповітом 19 травня 2005 року та підтверджується показами свідка, її брата - ОСОБА_4 .
Просила суд визнати заповіт, складений на ім`я ОСОБА_2 04 грудня 2008 року за реєстровим номером 6183 недійсним з моменту його вчинення. 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2022 року в задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Друга рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області, приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Усик Світлана Іванівна, про визнання заповіту недійсним відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено, що ОСОБА_3 під час складання 04 грудня 2008 року заповіту на користь ОСОБА_2 не усвідомлював значення своїх дій, їх правові наслідки та не міг ними керувати, чи що його волевиявлення не було вільним.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник  ОСОБА_1 – адвокат Тищук Катерина Павлівна оскаржила його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом не з`ясовано чи володів ОСОБА_3 , в момент складення оскаржуваного заповіту, необхідною дієздатністю і чи було його волевиявлення вільним.
Як пояснили в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які періодично спілкувалися з батьком до самої його смерті, батько мав намір залишити частину квартири АДРЕСА_1 саме позивачу, оскільки відповідача він забезпечив житлом.
При цьому свідки пояснили, що ОСОБА_2 забрала всі документи в батька, отримувала за нього пенсію, тому він міг піддатися її впливу.
Окрім того в 2008 році ОСОБА_3 зловживав алкоголем, тому не міг адекватно сприймати реальність.
Згідно довідки КП "Отрозька обласна психіатрична лікарня" Рівненської обласної ради № 545 від 28.12.2020 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 16.08.2006 року по 06.09.2006 року. Виписаний з лікувального закладу на прохання дочки ОСОБА_2 з діагнозом: психіатричні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, стан відміни з делірієм.
21 липня 2021 року представник позивача ОСОБА_5 подала клопотання про проведення посмертної судово-психіатричної експертизи, однак не погодивши свою подальшу правову позицію і тактику захисту з довірителем, ОСОБА_1 відмовилася від вищезазначеного клопотання.
Просить суд скасувати оскражуване рішення та ухвалити нове – про задоволення позову.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано. 
24 січня 2023 року Друга Рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області подала до суду заяву про розгляд справи без участі її представника.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Тищук К.П. та призначено посмертну судово-психіатричну експертизу у справі та зупинено провадження.
Експертизу проведено не було, оскільки особою, на яку ухвалою суду покладено оплату вартості експертизи таку оплату не проведено.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 24 липня 2023 року відновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 11:15 24 серпня 2023 року.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 
19 травня 2005 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 та грошові вклади, що знаходяться в ощадних касах м. Рівного, заповів ОСОБА_6 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В., зареєстрований у реєстрі за №652 (а.с. 6, том 1).
04 грудня 2008 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_2 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І., зареєстрований у реєстрі за №6183 (а.с. 33, зворот, том 1).
У заповіті зазначено, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не може сам прочитати текст заповіту, заповіт посвідчено в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Свідки зачитали цей заповіт вголос та поставили свої підписи на ньому. 
У заповіті зазначено, що заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_3 , у зв`язку з хворобою, на його особисте прохання та в його присутності текст заповіту підписано заповідачем та свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Особу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 встановлено, дієздатність та справжність їх підписів перевірено. Заповіт уголос прочитаний свідками до його підписання для заповідача у присутності нотаріуса. 
Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І., про що внесено запис про реєстрацію нотаріальної дії під порядковим номером 183 від 04 грудня 2008 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Виконавчим комітетом Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області 05 липня 2020 року, серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про смерть, виданим повторно Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 29 грудня 2020 року, серії НОМЕР_2 .
24 жовтня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Другої рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 
24 жовтня 2020 року Другою рівненською державною нотаріальною конторою зареєстрована спадкова справа №250/2020 (номер спадкової справи у Спадковому реєстрі №66633078) до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 25, том 1).
05 січня 2021 року до Другої рівненської державної нотаріальної контори поступила нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 від 30 грудня 2020 року про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 37, том. 1).
Нотаріус Другої Рівненської державної нотаріальної контори Гордійчук В.П. повідомила ОСОБА_1 про те, що 04 грудня 2008 року за реєстровим № 6183 від імені ОСОБА_3 посвідчено заповіт не на її ім`я та вказано, що до осіб, які б мали право на обов`язкову частку відповідно до ст. 1241 ЦК України вона не належить.
12 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала до Другої Рівненської державної нотаріальної контори заяву, в якій просила призупинити видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , так як вона буде звертатися до суду про оскарження заповіту, посвідченого на ім`я ОСОБА_2 .
Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261–1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України).
Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК України). 
Відповідно до частин першої-четвертої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Статтею 1248 ЦК України визначено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).
Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю і не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.
Статтею 1257 ЦК України визначено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.
Заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).
Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою–третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За правилами частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті – за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).
Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу.
Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент його укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.
Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, та постановою Касаційного цивільного судуу складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 462/3286/16-ц (провадження № 61-5896св18).
Згідно Довідки КП "Острозька обласна психіатрична лікарня" Рівненської обласної ради № 545 від 28 грудня 2020 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 16 серпня 2006 року по 06 вересня 2006 року. На лікування поступив по направленню Рівненського обласного центру психічного здоров`я населення та виписаний до дому по заяві та на прохання дочки ОСОБА_2 . Діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, стан відміни з делірієм.
На виконання ухвали суду першої інстанції про витребування доказів КП "Острозька обласна психіатрична лікарня" Рівненської обласної ради надала копію медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_3 №1459, в якій зазнаечно, що ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 16 серпня 2006 року по 06 вересня 2006 року, діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, стан відміни з делірієм, церебральний атеросклероз.
На виконання ухвали суду першої інстанції про витребування доказів КП "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" Рівненської обласної ради в листі №1331 від 19 травня 2021 року повідомило, що ОСОБА_3 за медичною допомогою до лікарів психіатра та нарколога в КП "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" не звертався.
Згідно копії медичної карти стаціонарного хворого № 9088 ОСОБА_3 КП "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради Осійчук І.М. з 16 серпня 2019 року по 21 серпня 2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом "Са" задньої стінки с/з тіла шлунку ускладнена кровотечею середнього ступеню важкості, постгеморагічна анемія легкого ступеню. 
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Позивачкою по справі не доведено, за допомогою належних та допустимих доказів, що ОСОБА_3 04 грудня 2008 року в момент складення заповіту на ім`я ОСОБА_2 , не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.
Оскаржуваний заповіт складений та посвідчений нотаріусом з дотриманням вимог чинного законодавства та порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом, порушень при його посвідченні судом не встановлено.
Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, ст. 45 Закону України "Про нотаріат", п. 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, виключно у випадках, якщо текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє зазначаються причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ. Оспорюваний заповіт особисто підписаний ОСОБА_3 , однак через те, що він не міг сам прочитати текст заповіту, заповіт посвідчено в присутності свідків. Вимог щодо зазначення в тексті заповіту діагнозу хвороби через яку текст заповіту не міг бути прочитаний заповідачем ні ЦК України, ні Закон України "Про нотаріат", ні Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, не містили. 
Встановивши, що підстави для визнання заповіту від 11 березня 1998 року відсутні, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1 – адвокатом Тищук Катериною Павлівною залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2022 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий суддя                                         Шимків С.С.

Судді:                                                                 Ковальчук Н.М. 

                Хилевич С.В.