ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/8856/21  Номер провадження 22-ц/814/708/23	Головуючий у 1-й інстанції Латка І.П.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Пилипчук Л.І., Триголова В.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2021 року 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Т.М.М.» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних та інших послуг
УСТАНОВИВ:
короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;
У червні 2021 року Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулась до суду із даним позовом, відповідно до якого прохало стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги, що утворилась за адресою:  АДРЕСА_1 за період з 01.08.2019 по 30.04.2021 в розмірі 23 713,67 грн, інфляційні витрати за весь час прострочення у сумі – 1 269,42 грн та 3% річних ід простроченої суми – 413,61 грн, а всього – 25 396,70 грн; також прохали стягнути з відповідача 2 270 грн судового збору.
В обґрунтування позову зазначено, що Фірма «Г.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі – Фірма «Т.М.М.» - ТОВ) у період з 19 лютого 2013 року по теперішній час надає житлово-комунальні та інші послуги в будинку АДРЕСА_2 . 
01 листопада 2014 року між Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ та власником квартири АДРЕСА_3 будинку за вказаною адресою, відповідачкою  ОСОБА_1 , було укладено Договір № 17-б Ахс-61 про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг. 
Зазначено, що відповідач взятих на себе за договором зобов`язань про оплату наданих послуг належним чином не виконує, у зв`язку із чим утворилась заборгованості у загальній сумі 23 713,67 грн за період з 01.08.2019 по 30.04.2021, що і стало підставою звернення до суду із вказаним позовом про стягнення суми боргу та сум у порядку ст. 625 ЦК України за порушення виконання грошового зобов`язання.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2021 року позовні вимоги Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю - задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фірма «Т.М.М» - Товариство з обмеженою відповідальністю заборгованість за житлово-комунальні послуги, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 серпня 2019 року по 31 грудня 2020 року в розмірі 17 206,31 грн, 3% річних від простроченої суми в сумі 357,83 грн, інфляційні втрати за весь час прострочення – 1 101,96 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фірма «Г.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю судовий збір у розмірі 1 668,41 грн.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  прохаларішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Вказувала, що суд першої інстанції, встановивши, що частину послуг, за які нараховано заборгованість, не було обумовлено між сторонами у договорі, вибірково обрав послуг послуги, які необхідно виключити із заборгованості, а саме не виключив послуги з: «Благоустрою та озеленення прибудинкової території», «Компенсація затрат на полив та прочистку каналізації». 
Також, виключивши з розрахунку заборгованості послугу з «Компенсації затрат на електроенергію для гірлянд» за січень 2020 року, не виключив суму за такі самі послуги за грудень 2020 у сумі 6,75 грн. 
Вважає, що матеріалах справи відсутні докази, що такі послуги були спожиті.
Вказувала, що судом було проігноровано відсутність доказів, які б підтверджували правомірність підвищення товариством тарифів на послуги за період до 01.09.2020 та не врахував, що суми за «Експлуатаційні послуги» та «Утримання служби охорони» були підвищені у розмірі 2 474,62 та 2 414,30 з 01.07.2019 по 31.08.2020.
Суд не виключив з розрахунку послуги, які не були погоджені з відповідачем, а саме за: «проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку холодної води, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки» та «технічне обслуговування систем відеонагляду» з 01.09.2020 по 31.12.2020 у розмірі 15,04 та 93,92 грн. 
Судом взагалі не досліджено питання нарахування боргу за спожиті комунальні послуги: «Холодне водопостачання», «Витрати на каналізацію», «Компенсація за електроенергію». Суд не звернув уваги, що в договорі не обумовлено точок розподілу (серійних номерів засобів обліку, вхідних показників тощо), відсутність засобів обліку на момент укладення та дії Договору. Позивач не довів яким чином розраховував обсяги споживання. Позивач не є виконавцем таких комунальних послуг відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Суд мав встановити наявність у позивача права стягувати кошти за такі послуги. Суд не врахував правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 21.04.2020 у справі № 910/7968/19, від 26.09.2018 у справі № 750/128/16-ц.
       Також, відповідач не погодилась із висновком суду про відсутність доказів про наявність переплати споживача за житлово-комунальні послуги, не врахувавши акт звірки розрахунків за період з 01.02.2014 по 18.05.2021, згідно з яким вона сплачувала більше ніж визначену Договором вартість послуг, а також рахунки за 2016-2019, згідно з якими включно послуги, плата за які стягувалася без достатньої правової підстави. 
У матеріалах справи відсутні докази належного доведення у відповідності з договором та Порядком, затвердженим постановою КМУ № 390 від 30.07.2012, доведення до споживачів інформації про підвищення тарифів.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача прохав апеляційну скаргу задовольнити частково, а саме скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови, та ухвалити в цій частині нове рішення про повне задоволення позовних вимоги, а в задоволеній частині – залишити без змін.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;
Місцевим судом установлено, що з 19 лютого 2013 року управителем будинку АДРЕСА_2 є Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю, що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованого 19 лютого 2013 року за № XK 143130450174 Інспекцією ДАБК у Харківській області (а.с. 16-18 т. 1).
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 28128647 від 15 жовтня 2014 року, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Інформаційна довідка № 260457156 від 08 червня 2021 року (а.с. 13-15 т. 1).
01 листопада 2014 року між Фірмою «T.M.M.» - ТОВ в особі заступника директора департаменту управління нерухомістю Травкіна Є.В. та власником квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 , було укладено Договір № 17-б Axc-61 про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг. (а.с. 5-11 т. 1)
Відповідно до п. 1.1.-1.2. Договору № 17-б Axc-61 предметом договору є надання Виконавцем послуг з утримання будинку АДРЕСА_5 , належних до нього прибудинкової території та споруд, послуг балансоутримання; забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, електропостачання, опалення (далі - послуги), а Споживачем - своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, передбачених цим договором. Виконавець надає житлово-комунальні послуги відповідно до переліків, зазначених у додатках до цього договору, за тарифами, які розраховуються відповідно до встановленого нормативно-правовими актами порядку. Додаткові послуги, які залежать від специфіки утримання будинку, розраховуються виходячи з обсягів наданих послуг за розцінками, затвердженими Виконавцем.
Згідно з п. 2.3 указаного Договору Виконавець, серед іншого, має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення Споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому договором; коригувати тарифи на послуги у випадках, встановлених чинним законодавством або цим договором.
Згідно з п. 4.1.2 Договору Споживач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Місцевим судом установлено, що кожна сторінка договору підписана ОСОБА_1 . Обставини укладення вказаного договору не заперечувались сторонами по справі.
30 листопада 2020 року ОСОБА_1 надіслала на адресу Фірми «T.M.M.» - TOB листа щодо припинення договору № 17-6 Axc-61, в якому просила припинити нарахування за цим договором, останнім розрахунковим місяцем просила вважати грудень 2020 року.
Суд першої інстанції установив, що у п. 6.1 Договору сторони обумовили, що договір до 31 грудня 2013 року та у разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду/цей договір вважається щороку продовженим.
Сторони неодноразово його продовжували кожного разу на один рік, оскільки жодна за сторін не заявляла вимогу про його розірвання. 
Востаннє договір з мовчазної згоди сторін було продовжено до 31 грудня 2020 року.
Листом від 30.11.2020 ОСОБА_1 , тобто за місяць до закінчення дії Договору, у передбачений п. 6.1 Договору спосіб, повідомила виконавця про розірвання договору, тобто дія договору № 17-б Axc-61, як і правовідносини між сторонами, пов`язані з виконання договору, припинилися 31 грудня 2020 року.
Дійшовши даного висновку, суд першої інстанції визнав правомірними вимоги позивача щодо нарахування боргу виключно за період дії договору з 01.08.2019 по 31.12.2020, а вимоги про оплату послуг за січень-квітень 2021 у сумі 6 153,44 грн, а також 3% річних у сумі 55,78 грн та інфляційних втрат у розмірі 167,47 грн – визнав безпідставними.
Однак, суд першої інстанції не погодився із правомірністю включення позивачем до заборгованості частини послуг, що не були обумовлені сторонами у договорі.
Так, судом установлено, що відповідно до п. 1.2 Договору № 17-б Ax-61 додаткові послуги, які залежать від специфіки утримання будинку, розраховуються виходячи з обсягів наданих послуг за розцінками, затвердженими Виконавцем та погодженими зі Споживачем.
Невід`ємною частиною договору є зокрема перелік додаткових послуг та калькуляція тарифів на послуги, які надаються Споживачу Виконавцем (п. 8.6 Договору).
Згідно калькуляції тарифів на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, які надає фірма «Г.М.М.» - ТОВ, передбачено наступні обов`язкові послуги: прибирання прибудинкової території, прибирання сходових кліток, вивезення побутових відходів, технічне обслуговування ліфтів, технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем: гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення, дератизація, дезінсекція, освітлення місць загального користування, підвальних приміщень з підкачування води, енергопостачання ліфтів, проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки; а також додаткові послуги: щоденне вологе прибирання під`їздів , охорона будинку.
Водночас, у рахунках про оплату послуг за червень-грудень 2020 року було включено оплату за послуги з обслуговування систем обмеження доступу в будинок у розмірі 21,75 грн щомісячно та за вересень 2019 року - травень 2020 року у розмірі 14,75 грн щомісячно, яка договором не передбачена, ані як обов`язкова, ані як додаткова послуга. Аналогічно, включено до рахунку за листопад 2020 року оплату за «компенсацію витрат на оплату матеріалів, робіт і послуг  із встановлення сферичних дзеркал» у розмірі 62,17 грн та за січень 2020 року «компенсацію затрат на електроенергію для гірлянд» у розмірі 6,75 грн.
Враховуючи, що надання зазначених послуг сторонами обумовлено не було, що власне
підтвердив у судовому засіданні представник позивача, беручи до уваги той факт, що між сторонами склалися виключно договірні, а не фактичні правовідносини, місцевий суд дійшов висновку про відсутність підстав вважити, що відповідач зобов`язаний оплачувати зазначені послуги, а, відтак, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за вказані послуги у розмірі 353,92 грн задоволенню не підлягають у зв`язку з необґрунтованістю, та дійшов висновку про стягнення з  ОСОБА_1 на користь Фірми «Т.М.М.» - ТОВ заборгованості за період з 01.08.2019 по 31.12.2020 у розмірі 17 206,31 грн.
У зв`язку із простроченням сплати житлово-комунальних та інших послуг за вказаний період, тобто протягом дії договору, судом першої інстанції було здійснено перерахування нарахованих позивачем відповідачу 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат, та визначено, що внаслідок простроченням боржника з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми у розмірі 357,83 грн, інфляційні втрати за весь час прострочення у сумі 1 101,96 грн.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, місцевим судом стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1 668,41 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У статті 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з частиною 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги". 
Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) унормовано, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. 
Відповідно до статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 указаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. 
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, між сторонами виникли цивільно-правові правовідносини з Договору № 17-б Axc-61 від 01 листопада 2014 року з надання Фірмою «T.M.M.» - ТОВ, як Виконавцем (балансоутримувачем будинку), ОСОБА_1 , як споживачу (власнику квартири АДРЕСА_6 ) послуг з утримання будинку, належних до нього прибудинкової території та споруд, послуг балансоутримання; забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, електропостачання, опалення тощо.
Місцевим судом установлено, що строк дії вказаного договору припинився 31 грудня 2020 року та не був пролонгований у передбаченому пунктом 6.1 Договору порядку.
В цій частині висновків місцевого суду апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить жодних доводів і заперечень.
Отже, апеляційному перегляду підлягає правомірність стягнення заборгованості саме за цей період (з 01.08.2019 по 31.12.2020).
За аналогічних підстав не є предметом апеляційного перегляду висновки місцевого суду щодо виключення із суми заборгованості в межах вказаного періоду нарахувань за частину послуг, які, як встановлено місцевим судом, не були узгоджені сторонами у договорі, а саме за: «обслуговування систем обмеження доступу в будинок»: червень – грудень 2020 року – 21,75 грн щомісячно; вересень 2019 – травень 2020 року – 14,75 грн щомісячно; «компенсацію витрат на оплату матеріалів, робіт і послуг зі встановлення сферичних дзеркал»: листопад 2020 року – 62,17 грн; «компенсацію затрат на електроенергію для гірлянд»: січень 2020 року – 6,75 грн. Вказані послуги у розмірі 353,92 грн місцевий суд визнав необґрунтованими та відмовив у їх стягнені.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, не оскаржене позивачем.

Щодо доводів апеляційної скарги про неповне виключення судом нарахувань з компенсації затрат на електроенергію для гірлянд.
Дійсно, судом першої інстанції було виключено із заборгованості за період з 01.08.2019 по 31.12.2020 нараховану суму з компенсації затрат на електроенергію для гірлянд за січень 2020 року у сумі 6,75 грн, однак не виключено аналогічну суму, включену у рахунок за грудень 2020 року (рахунок на оплату а.с. 23 т. 1). Доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження, тому 6,75 грн підлягають відрахуванню від суми стягнутої заборгованості.

Щодо невиключення судом із заборгованості нарахувань за інші послуги.
Так, скаржник вказувала, що послуги із благоустрою та озеленення прибудинкової території (у сумі 881,82 грн за період з 01.08.2019 по 31.12.2020), а також поливу та прочистки каналізації (у сумі 330,61 грн за період з 01.08.2019 по 31.12.2020) мали б бути виключені судом із заборгованості, оскільки їх надання також не було узгоджене сторонами.
У п. 1.1 Договору № 17-б Ахс-61 від 01.11.2014 сторони визначили, що виконавець надає послуги з утримання будинку, належних до нього прибудинкової території та споруд; послуги балансоутримання; забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, електропостачання, опалення.
У пункті 1.2 Договору сторони обумовили, що виконавець надає житлово-комунальні послуги відповідно до переліків, зазначених у додатках до цього договору. 
Згідно з Калькуляцією, що є Додатком № 1 до Договору, визначено перелік обов`язкових послуг та додаткових послуг, де до обов`язкових послуг щодо прибудинкової території віднесено її прибирання, однак благоустрій та озеленення прибудинкової території не віднесено ані до основних, ані до додаткових послуг. 
Не входить послуга з благоустрою та озеленення прибудинкової території і до переліку послуг з управління багатоквартирним будинком відповідно до п. 1 ч. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Тобто, послуги з благоустрою та озеленення прибудинкової території дійсно не були узгоджені сторонами, а тому стягнення плати за них у сумі 881,82 грн за період з 01.08.2019 по 31.12.2020 є безпідставним, чого суд першої інстанції не врахував. 
Доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження, тому 881,82 грн підлягають відрахуванню від суми стягнутої заборгованості.
Послуга з поливу та прочистки каналізації, на думку апеляційного суду, відноситься до технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем водовідведення, що віднесена до обов`язкових послуг згідно з додатком № 1 до Договору № 17-б Ахс-61 від 01.11.2014.
Позивачем зазначено, що розрахунок витрат на полив та прочистку каналізації здійснюється на підставі даних будинкового водомірного лічильника, що встановлений на вводі холодної води в будинок та враховується як різниця між показниками будинкового лічильника та сумарною величиною показників квартирних водомірних лічильників холодної води в звітний (місячний) період та розподіляється на усіх співвласників будинку. 
Відповідачем не спростовано правильності розрахунку вартості таких витрат. 
Тому включення в рахунки ОСОБА_1 за період з 01.08.2019 по 31.12.2020 сум компенсації за цю послугу є правомірним та передбачено умовами договору.
Послуга «проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки - тариф 0,046 грн за 1 кв.м загальної площі квартири» передбачена в Калькуляції тарифів, що є Додатком № 1 до договору, який підписано відповідачем. Тому твердження скаржника про самочинне включення позивачем до Калькуляції цієї послуги за період з 01.09.2020 по 31.12.2020 у розмірі 15,04 грн є безпідставним. 
Що стосується комунальних послуг: «холодне водопостачання», «витрати на каналізацію» та «компенсація за електроенергію», апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з п. 1.3.2 Договору № 17-б Axc-61 від 01.11.2014 про надання житлово-комунальних послуг, до щомісячної плати, яка сплачується споживачем входить вартість послуг холодного та гарячого водопостачання, електропостачання та водовідведення, яка розраховується згідно даних фактичного споживання за показаннями засобів обліку споживача та діючих цін (тарифів), затверджених спеціально уповноваженими центральними органами виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.
В Калькуляцію тарифів, яка є Додатком № 1 до Договору № 17-б Axc -61 від 01.11.2014 входить послуга «проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки» - тариф 0,046 грн за 1 кв.м загальної площі квартири.
Правилами користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення в населених пунктах України, затвердженими Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 27 червня 2008 року № 190, а саме пунктом 1 розділу V, встановлено, що Споживачі, які приєднані або мають намір приєднатися до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, зобов`язані забезпечити наявність у них засобів вимірювальної техніки, за умови їх відповідності вимогам Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки (далі - вузли комерційного обліку).
Відповідно до цих Правил споживач повинен в останній день розрахункового періоду (календарного місяця) знімати покази з квартирних засобів обліку холодної та гарячої воли та повідомляти ці данні виконавцю послуг, з яким укладено договір. 
У даному випадку ОСОБА_1 повідомляє позивача. В разі коли дані з лічильників не подаються споживачем, нарахування відбувається за середнім споживанням попередніх двох місяців.
Щодо споживання електроенергії, оскільки квартирний вузол обліку електроенергії розмішений на поверховому холі, то доступ до нього має позивач. Покази знімаються щомісячно на перше число наступного місяця.
Відповідач не зверталась із заявами про припинення надання даних послуг.
Твердження скаржника про відсутність у Договорі № 14-б Ахс-61 від 01.11.2014 зазначення даних про конкретно встановлені вузли обліку, та укладення укладання після припинення дії Договору № 14-б Ахс-61 від 01.11.2014 індивідуальних договорів з надавачами комунальних послуг на водопостачання, водовідведення, постачання та розподілу електричної енергії, не спростовують обов`язку її, як споживача, оплатити такі послуги позивачу в межах спірного періоду.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем факту надання послуг є безпідставними, оскільки щомісячні рахунки на оплату, що долучені до позову, є належними, допустимими і достатніми доказами надання послуг за договором.
Відповідно до умов п. 3.1 укладеного між сторонами Договору, споживач сплачує спожиті послуги не пізніше 10-го числа місяця, що настає за розрахунковим, на підставі рахунку на оплату (який є одночасно актом виконаних послуг), наданого Виконавцем не пізніше 5-го числа місяця наступного за розрахунковим.
Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 21.04.2020 у справі № 910/7968/19 та від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц є нерелевантним, оскільки у цих справах встановлені інші фактичні обставини, зокрема, відсутність укладеного між сторонами договору, разом із тим, за результатом касаційного перегляду остаточне рішення у справах не приймалось, а справи були повернуті на новий розгляд.

Щодо доводів скаржника про підвищені тарифи
Апеляційний суд зазначає, що предметом позову у справі є стягнення заборгованості за надані послуги, тому правомірність корегування виконавцем послуг тарифів на надані послуги виходить за межі предмету доказування у справі. Відповідач не оскаржувала у передбаченому законом порядку дії позивача щодо збільшення тарифів на послуги чи відповідність корегування тарифів умовам договору, із зустрічним позовом в межах даного провадження також не зверталась.
Враховуючи предмет позову, на позивача покладався обов`язок надати докази на підтвердження заборгованості у зв`язку із чим до позову було долучено рахунки за надані послуги, та не покладався обов`язок доведення правомірності підвищення тарифів.
Таким чином, суд апеляційної інстанції не бере до уваги твердження скаржника, що у зв`язку із незаконним збільшенням тарифів не підлягають сплаті кошти понад вартість, визначену договором за обов`язкові послуги, вологе прибирання, утримання служби охорони. 

Щодо нарахувань за ст. 625 ЦК України
       Місцевим судом вірно встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних та інших послуг, є грошовими зобов`язаннями, таким чином, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.
Відповідно до умов п. 3.1 укладеного між сторонами Договору, споживач сплачує спожиті послуги не пізніше 10-го числа місяця, що настає за розрахунковим, на підставі рахунку на оплату, наданого Виконавцем не пізніше 5-го числа місяця наступного за розрахунковим.
Тобто, споживач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, якщо не здійснив платіж до 10-го числа місяця, що слідує за розрахунковим, тобто з 11 числа місяця наступного за розрахунковим.
Відповідач належним чином не виконувала свій обов`язок з оплати послуг за Договором, що підтверджується Актом звірки станом на 18.05.2021.
З наданого позивачем розрахунку сум 3% річних та індексу інфляції вбачається, що з жовтня 2019 по березень 2020 року відповідач здійснювала оплати з простроченням строків платежів у сумах, що перевищували нараховані за поточний місяць платежі, а з 11.04.2020 - взагалі платежів не здійснювала. 
Оскільки за результатом апеляційного перегляду, загальну суму стягнутої заборгованості слід змінити із 17 206,83 грн до 16 317,74 грн (17 206,31 грн - 6,75 грн - 881,82 грн), перерахунку підлягають і суми нарахувань за статтею 625 ЦК України:
індекс інфляції становить - 695,78 грн.
[Період прострочення №1]: 11.04.2020 - 31.12.2020.
[Сума заборгованості] = 16317.74 грн.
[Індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення]: квіт. 2020 = 100.8, трав. 2020 = 100.3, черв. 2020 = 100.2, лип. 2020 = 99.4, серп. 2020 = 99.8, вер. 2020 = 100.5, жовт. 2020 = 101.0, лист. 2020 = 101.3, груд. 2020 = 100.9;
[Сукупний індекс інфляції] = 100.8:100 (квіт. 2020) * 100.3:100 (трав. 2020) * 100.2:100 (черв. 2020) * 99.4:100 (лип. 2020) * 99.8:100 (серп. 2020) * 100.5:100 (вер. 2020) * 101.0:100 (жовт. 2020) * 101.3:100 (лист. 2020) * 100.9:100 (груд. 2020) = 1.04263947.
[Інфляційне нарахування] = 16317.74 * 1.04263947 -16317.74 = 695.78 грн.

3% річних – 353,11  грн: 
[Період прострочення №1]: 11.04.2020 - 31.12.2020.
[Сума заборгованості] = 16317.74 грн.
[Кількість днів прострочення] = 264.
[Сума санкції] = 16317.74*3/100/366*264 = 353.11 грн.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин. (ч. 4 ст. 376 ЦПК України).
Враховуючи вищезазначені висновки апеляційного суду, рішення місцевого суду необхідно змінити, з ухваленням мотивів, викладених у цій постанові, стягнувши з  ОСОБА_1 на користь Фірми «Т.М.М» - Товариства з обмеженою відповідальністю заборгованість за надані послуги за договором за період з 01 серпня 2019 року по 31 грудня 2020 року в розмірі 16 317,74 грн, а також 3% річних в сумі 353,11 грн та інфляційні втрати – 695,78 грн, а всього: 17 366,63 грн.  

Щодо розподілу судового збору. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
За подачу позову до суду позивачем, Фірмою «Т.М.М» - ТОВ,сплачено судовий збір у сумі – 2 270 грн. (позов задоволено частково – на 68%) 
За подачу апеляційної скарги відповідачем, ОСОБА_1 , сплачено судовий збір у сумі – 3 405 грн. (апеляційна скарга задоволена на 32%)
       Враховуючи принцип пропорційності розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір у сумі 1 543,60 грн (2 270х68%), а з позивача на користь відповідача - 1 089,60 грн (3 405х32%).
       Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
       Здійснюючи у порядку ч. 10 ст. 141 ЦПК України взаємозалік, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу позову до суду у сумі 454,00 грн (1 543,60-1 089,60), звільнивши позивача від компенсації відповідачу судового збору за подачу апеляційної скарги.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1, 3 ч. 1 ст. 376, ч. 4 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2021 року – змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Фірми «Т.М.М» - Товариства з обмеженою відповідальністю заборгованість за житлово-комунальні послуги, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 серпня 2019 року по 31 грудня 2020 року в розмірі 16 317,74 грн, а також 3% річних в сумі 353,11 грн та інфляційні втрати – 695,78 грн, а всього: 17 366,63 грн.    
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2021 року в частині стягнення судового збору змінити, стягнувши з  ОСОБА_1 на користь Фірми «Г.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю судовий збір у розмірі 454,00грн.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 липня 2023 року.

Головуючий суддя                                                          П.С. Абрамов

Судді                 Л.І. Пилипчук

В.М. Триголов