ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/988/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 702/271/23 Категорія: 302030000 	Жежер Ю.М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       09 серпня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого                                Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                                        Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.
За участі секретаря                        Ярошенка Б.М.
       
учасники справи: 
       позивач - ОСОБА_1 ;
       відповідач - ОСОБА_2 ;
       третя особа - державний реєстратор речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Монастирищенської міської ради;
       особа, яка подає апеляційну скаргу - відповідач ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2  на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 05 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Жежер Ю.М. у приміщенні Монастирищенського районного суду Черкаської області 05.05.2023 року,у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: державний реєстратор речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Монастирищенської міської ради про скасування рішення про державну реєстрацію сервітуту, -

в с т а н о в и в :

 
       27.03.2023 року позивач  ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача  ОСОБА_2  про скасування рішення про державну реєстрацію сервітуту. 
       В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 106421467 від 06.12.2017 року позивач є власником земельної ділянки кадастровий номер 7123488500:03:001:0226, площею 2,5216 га, що в с. Шабастівка, Монастирищенського району, Черкаської області.
       Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №106416746 від 06.12.2017 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер 7123488500:03:001:0227, площею 2,5216 га, що в с. Шабастівка, Монастирищенського району, Черкаської області.
       Реєструючи право власності на вказані земельні ділянки від державного реєстратора позивачу ОСОБА_1 стало відомо, що на них поширюється дія сервітуту.
       Згідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7105219182017 від 06.04.2017 року на земельну ділянку кадастровий номер 7123488500:03:001:0226, площею 2,5216 га, встановлено земельний сервітут строком на 49 років, державну реєстрацію якого провів виконавчий комітет Монастирищенської міської ради Черкаської області 06.02.2017 року, підстава встановлення № 18904903.
       Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7105218192017 від 06.04.2017 року кадастровий номер 7123488500:03:001:0227, площею 2,5216 га, встановлено земельний сервітут строком на 49 років, державну реєстрацію якого провів виконавчий комітет Монастирищенської міської ради Черкаської області 06.02.2017 року, підстава встановлення № 18903865.
Земельний сервітут на вказані земельні ділянки було встановлено на підставі договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), який укладено 17.10.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
       Не погоджуючись із встановленим земельним сервітутом (емфітевзис) на підставі договору про встановлення права користування земельними ділянками (емфітевзис), власником яких є позивач, однак укладений між ОСОБА_3 (спадкодавець) та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з позовною заявою звернулась до суду про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками, шляхом їх повернення на користь власника.
       17.02.2023 року рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.
       22.03.2023 року вказане рішення вступило в законну силу.
       23.03.2023 року ОСОБА_1 з письмовою заявою звернулась до міського голови Монастирищенської міської ради Черкаської області про скасування державної реєстрації договору про встановлення права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 17.10.2012 року.
       Згідно до листа № 03-01-43/50 від 23.03.2023 року за підписом міського голови Монастирищенської міської ради Олександра Тищенко їй фактично відмовлено у задоволенні заяви. 
       Обґрунтовуючи відмову в скасуванні державної реєстрації, у листі вказується, що для скасування державної реєстрації договору можливо лише за згодою сторін, шляхом укладення відповідної угоди між сторонами договору або згідно рішення суду.
       В зв`язку з такими обставинами позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
       Враховуючи обставини, які встановлені у цивільній справі № 702/438/21, вимоги позивача ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації договору емфітевзису є ефективним способом захисту.
       Позивач ОСОБА_1 просила скасувати рішення про державну реєстрацію сервітуту, підстава встановлення № 18904903 від 06.02.2017 року, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області на підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладеного 17.10.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та скасувати рішення про державну реєстрацію сервітуту, підстава встановлення № 18903865 від 06.02.2017 року, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області на підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладеного 17.10.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
       Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 05 травня 2023 року  позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
       Скасовано рішення про державну реєстрацію сервітуту, підстава встановлення №18904903 від 06.02.2017 року, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області на підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладеного 17.10.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
       Скасовано рішення про державну реєстрацію сервітуту, підстава встановлення №18903865 від 06.02.2017 року, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області на підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладеного 17.10.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.
       Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 оскаржила рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується скаржни ком ОСОБА_2 , що заяви у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень оформлюються за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а в разі подання заяви в електронній формі за допомогою Єдиного державного веб-порталу електронних послуг чи інших інформаційних систем, що забезпечують ідентифікацію користувача з використанням засобів електронної ідентифікації з високим рівнем довіри, для подання заяв у сфері державної реєстрації прав в електронній формі, забезпечення доступу до результатів надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації прав, отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
       Отже, долучена до позову заява на ім`я Монастирищенського міського голови Черкаської області не відповідає встановленим вимогам, адресована не уповноваженій особі на здійснення реєстраційних дій та без судового рішення, яке є підставою для внесення відповідних змін в реєстр. 
       Тому, лист міського голови № 03-01-43/50 від 23.03.2023 року є роз`ясненням законодавства згідно Закону України «Про звернення громадян». 
       При цьому, скаржник  ОСОБА_2 вважає, що рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17.02.2022 року у справі № 702/438/21 є достатньою підставою для припинення запису про державну реєстрацію права користування земельними ділянками кадастровий номер 7123488500:03:001:0226, площею 2,5216 га, 7123488500:03:001:0227, площею 2,5216 га, оскільки з нього цілком можливо встановити припинення речових прав на нерухоме майно, що відповідає вимогам ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
        Відповідно і лист міського голови від 03.05.2023 року про те, що державний реєстратор на підставі рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17.02.2022 року не може скасувати рішення про державну реєстрацію емфітевзисів № 18904903 від 06.02.2017 року та № 18903865 від 06.02.2017 року, не може слугувати підставою для встановлення факту відмови державного реєстратора у припиненні запису про зареєстроване право.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент звернення позивача до суду та під час розгляду справи був відсутній предмет спору, що відповідно до ст. 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі, так як судом першої інстанції в ході розгляду позову не було встановлено факту невизнання або оспорювання прав та інтересів позивача, оскільки нею не надано будь-якої відповіді державного реєстратора про відмову або неможливість скасування чи припинення запису про державну реєстрацію сервітуту на її земельні ділянки на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.
       Враховуючи наведене у апеляційній скарзі, скаржник  ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору.
       08 червня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.
       Зміст відзиву аналогічний обставинам, викладеним у позовній заяві ОСОБА_1 .
       Позивач у відзиві посилається на те, що судом першої інстанції вірно кваліфіковано, що має місце юридичний спір, вирішення якого можливе в судовому порядку. 
        ОСОБА_1 вказує, що нею вживалися заходи, шляхом звернення до державного реєстратора про скасування державної реєстрації речових прав, що є предметом спору. Проте, державний реєстратор спочатку в усній формі повідомив, що надане нею рішення суду не надає йому підстав для прийняття такого рішення, а після письмового звернення, вона отримала аналогічну відповідь, однак у письмовій формі за підписом міського голови, а не державного реєстратора.
       Позивач вважає, що відсутність відповіді саме державного реєстратора не свідчить про відсутність спору, оскільки повноваження адресувати їй відповіді взяла на себе Монастирищенська міська рада Черкаської області та в наданій відповіді прослідковується відмова у вчиненні реєстраційних дій. 
       Тому позивач розцінює лист Монастирищенської міської ради Черкаської області №03-01-43/50 від 23.05.2023 року, як порушення прав користування та розпорядження своїм майном, що свідчить про наявність спору.
       Враховуючи наведене у відзиві,  ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.
       Сторони повідомлялись належним чином про дату, час, місце розгляду справи, що підтверджується даними судових повісток про вручення. 
       Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи наполягання сторін на участі у розгляді справи в суді апеляційної інстанції на адресу суду не надходили.
       В судове засідання з`явивилась позивач ОСОБА_1 . Відповідач в судове засідання не з?явилась.
 
       Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, яка з?явилась в судове засіданні апеляційного суду, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.
       Задовольняючи позовні вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію сервітутів, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17.02.2022 року, яке набрало законної сили 22.03.2022 року, встановлено, що договір про встановлення емфітевзисів від 17.10.2012 року, які нотаріально не посвідчені, є неукладеним, тобто судовим рішенням визнано недійсним документ, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав, а державний реєстратор відмовляється скасувати державну реєстрацію сервітуту на земельні ділянки позивача на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, то порушене право позивача підлягає захисту шляхом скасування рішень про державну реєстрацію сервітутів на земельні ділянки позивача.
 
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
       Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 106421467 та № 106416746 від 06.12.2017 року власником земельних ділянок з кадастровими номерами 7123488500:03:001:0227, 7123488500:03:001:0226 є ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності: рішення суду, серія та номер: 22ц/793/2074/17, виданий 17.10.2017, видавник: Апеляційний суд Черкаської області (а. с. 12-13).
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-7105218192017, виданого 06.04.2017 року на земельну ділянку кадастровий номер 7123488500:03:001:0227, площею 2,5216 га, встановлено земельний сервітут строком на 49 років державну реєстрацію якого здійснив виконавчий комітет Монастирищенської міської ради Черкаської області 06.02.2017 року, підстава встановлення № 18903865 (а. с. 14).
       Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-7105219182017, виданого 06.04.2017 року на земельну ділянку кадастровий номер 7123488500:03:001:0226, площею 2,5216 га, встановлено земельний сервітут строком на 49 років, державну реєстрацію якого провів виконавчий комітет Монастирищенської міської ради 06.02.2017, підстава встановлення № 18904903 (а.с. 15).
       Відповідно до частин 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
       Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17.02.2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: державний реєстратор речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Романовський Богдан Петрович про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, шляхом їх повернення на користь власника задоволено повністю. Усунуто перешкоди в користуванні земельними ділянками кадастрові номера: 7123488500:03:001:0226, площею 2,5216 га та 7123488500:03:001:0227, площею 2,5216 га, що в с. Шабастівка, Монастирищенського району, Черкаської області, шляхом повернення їх законному власнику - ОСОБА_1  та вирішено питання судових витрат. Рішення набрало законної сили 22.03.2022 року (а. с. 6-9).
       Так, даним рішенням, встановлено, що дві спірні земельні ділянки, які на праві приватної власності належать позивачу ОСОБА_1 , перебувають у користуванні ОСОБА_2 згідно договору про встановлення емфітевзису від 17.10.2012 року, який нотаріально не посвідчений, тобто є неукладеним, та таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
       Зі змісту вказаного вище рішення також вбачається, що, оскільки, договір на підставі якого за відповідачем виникло право на користування земельними ділянками є таким, що не відбувся, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом задоволення вимоги позивача про повернення їй земельних ділянок.
       23.03.2023 року ОСОБА_1 звернулась до міського голови Тищенка О.М. із заявою про скасування державної реєстрації договору про встановлення права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) кадастрові номера: 7123488500:03:001:0226, площею 2,5216 га, та 7123488500:03:001:0227, площею 2,5216 га, що в с. Шабастівка, Монастирищенського району, Черкаської області (а. с. 10).
       Згідно з відповіддю Монастирищенської міської ради Черкаської області № 03-01-43/50 від 23.03.2023 року достроково припинити дію укладеного договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 17.10.2012 року з подальшою державною реєстрацією такого припинення можливо лише за згодою сторін, шляхом укладення відповідної угоди між сторонами договору або згідно рішення суду (а. с. 11).
       03.05.2023 року ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області із заявою про скасування державної реєстрації договору про встановлення права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) кадастрові номера: 7123488500:03:001:0226, площею 2,5216 га та 7123488500:03:001:0227, площею 2,5216 га, що в с. Шабастівка, Монастирищенського району, Черкаської області на підставі рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17.02.2022 року.
       Із відповіді Монастирищенської міської ради Черкаської області № 03 - 01 - 43/72 від 03.05.2023 року вбачається, що  державний реєстратор речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Монастирищенської міської ради не може скасувати рішення про державну реєстрацію емфітевзисів № 18904903 від 06.02.2017 року та № 18903865 від 06.02.2017 року на підставі рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17.02.2022 року справа № 702/438/21, так як рішенням суду ухвалено про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками та повернення їх законному власнику - ОСОБА_1 . Про скасування державної реєстрації емфітевзисів у рішенні не йдеться.
       Колегія суддів апеляційного суду вказує, що з врахуванням зазначеного вище, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що рішення про державну реєстрацію сервітутів на підставі рішення суду від 17.02.2022 року не скасовано.
       Апеляційний суд окремо звертає увагу на те, що згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
       Подібні положення містяться й у статті 321 ЦК України.
       Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
       Згідно п. 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.
       Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
       У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі, в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому, дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі, в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
       Зміст зазначеної правової норми встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:
       1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;
       2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;
       3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
       Аналогічні правові висновки, наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 року у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, №922/2589/19, від 30.06.2020 року у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 року у справі №910/8387/19, від 20.08.2020 року у справі № 916/2464/19, від 03.02.2021 року у справі №278/3367/19-ц, від 06.10.2021 року у справі № 754/8547/19, від 22.03.2023 року у справі №462/6533/21.
       Як вже було зазначено вище, рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17.02.2022 року у справі № 702/438/21 позовні вимоги позивача до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, шляхом їх повернення на користь власника, задоволено повністю.
       Усунуто перешкоди в користуванні земельними ділянками кадастрові номера: 7123488500:03:001:0226, площею 2,5216 га та 7123488500:03:001:0227, площею 2,5216 га, що в с. Шабастівка, Монастирищенського району, Черкаської області, шляхом повернення їх законному власнику - ОСОБА_1  та вирішено питання судових витрат. 
       Рішення набрало законної сили 22.03.2022 року.
       Колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу на тому, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).
       Дійсно, з мотивувальної частина вказаного вище рішення вбачається, що суд дійшов до висновку, що договір, на підставі якого за відповідачем ОСОБА_2 виникло право на користування земельними ділянками є таким, що не відбувся, однак, захистив порушене право позивача ОСОБА_1 , приймаючи до уваги принцип диспозитивності у цивільному судочинстві, шляхом усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом задоволення вимоги позивача про повернення їй земельних ділянок.
       Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц, провадження № 14-499цс19 застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року, у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 року, у справі № 569/17272/15-ц.
       Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, оскільки вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав або про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, або про скасування державної реєстрації прав, які б у разі задоволення, були підставою для скасування державним реєстратором рішень про державну реєстрацію відповідних сервітутів, ОСОБА_1 в рамках розгляду судом першої інстанції справи № 702/438/21 не заявляла, а тому, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивач ОСОБА_1 в рамках розгляду даної справи обрала належний спосіб захисту цивільного права шляхом скасування рішень про державну реєстрацію відповідних сервітутів.
               Отже, суд першої інстанції, приймаючи до уваги те, що рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17.02.2022 року у справі № 702/438/21 не є підставою для скасування державної реєстрації відповідних сервітутів, дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що оскільки державний реєстратор відмовляється скасувати рішення про державну реєстрацію сервітутів земельних ділянок, існує юридичний спір.
       Тому, доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про наявність юридичного спору не знайшли свого підтвердження відповідно до матеріалів справи під час апеляційного розгляду.
       З врахуванням вказаного вище, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов про скасування рішень про державну реєстрацію сервітутів земельних ділянок є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
 
       З огляду на викладене вище, недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
       Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
       Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що в процесі судового розгляду, не знайшли свого підтвердження факти порушення прав скаржника, які підлягають судовому захисту, а тому заявлені вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення колегією суддів апеляційного суду.
       З урахуванням вказаного вище, доводи апеляційної скарги колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки є формальними, безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час розгляду позовних вимог, неправильного застосування норм матеріального права, оскільки такі скаржником не наведені у скарзі, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного рішення суду першої інстанції, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.
       Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       При цьому, колегія суддів апеляційного суду враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
       Виходячи з викладеного вище, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
       Судові витрати слід залишити за особою, яка подавала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375 , 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

 
п о с т а н о в и в  :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
       Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 05 травня 2023 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законом.

       Повний текст постанови складений 14.08.2023 року.

Головуючий                                                        Л.В. Нерушак

        Судді                                                                        В.Г. Бородійчук

       Л.І. Василенко